Справа № 160/14868/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
27.08.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області Управління пенсійного забезпечення відділ призначення пенсії про відмову у зарахуванні ОСОБА_1 стажу при обчисленні пенсії періоду роботи: з 24.03.1988 по 10.11.1997 в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим; з 15.11.1997 по 25.11.1999 в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення відділ призначення пенсії зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи: з 24.03.1988 по 10.11.1997, в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим; з 15.11.1997 по 25.11.1999 в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення відділ призначення пенсії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_2 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. Відповідачем відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю у позивача стажу роботи для призначення пенсії за віком. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком, оскільки вважає, що ним були подані всі необхідні документи для призначення пенсії. Позивач вважає, що відмова у призначенні пенсії є протиправною, що стало підставою для звернення до суду з позовом.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
29.09.2021 року, 18.10.2021 року та 26.10.2021 року позивачем долучено до матеріалів справи додаткові документи.
22.10.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на пропуск строку звернення до суду. Відповідачем не зараховані періоди роботи позивача через наявність недоліків в оформленні трудової книжки та записів у ній. Не зараховано до загального трудового стажу період проходження строкової військової служби, оскільки у військовому квитку НОМЕР_1 , присутнє виправлення у даті звільнення. Для зарахування цього періоду позивачем не надано уточнюючої довідки з військкомату про період проходження військової служби. Відповідно до вищезазначеного позивачем для призначення пенсії було надано уточнюючи довідки №83, №84, №85, №86, №87 від 01.08.2018 року за період роботи та заробітну плату у радгоспі «Керченский» (мовою оригіналу) з 1981 по 1996 рок, які прийняти до розгляду немає можливості, у зв`язку з тим, що будь-які органи, їх посадові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), який видали такі органи або особи, є недійсними і не створюють правових підстав. Згідно наданих документів Позивача стаж роботи становить 15 років 05 місяці 08 днів, що недостатньо для призначення пенсії на дату звернення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_2 .
16.12.2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
В листі повідомлено, що до загального трудового стажу не зараховано наступні періоди роботи, згідно трудової книжки НОМЕР_3 :
- з 24.03.1988 року по 10.11.1997 року, оскільки при прийняті на роботу відсутня назва підприємства та запис про звільнення завірено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства, що вносило до трудової книжки запис, таким чином неможливо визначити де позивач працював та звідки був звільнений, що порушує вимоги пункту 4.1 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29.07.1993 року;
- з 15.11.1997 року по 25.11.1999 року, оскільки у записах трудової книжки присутнє виправлення у даті наказу про звільнення, відсутня печатка підприємства та підпис керівника підприємства або уповноваженої особи при звільненні, що порушує вимоги пункту 2.5 та 4.1 Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року.
Додатково повідомлено, що до загального трудового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби, оскільки у військовому квитку НОМЕР_1 , присутнє виправлення у даті звільнення. Для зарахування цього періоду, у подальшому позивачу необхідно буде надати уточнювальну довідку з військкомату про період проходження військової служби.
Надані позивачем для призначення пенсії довідки №83, №84, №85, №86, №87 від 01.08.2018 року за період роботи та заробітну плату у совхозі «Керченский» (мовою оригіналу) з 1981 по 1996 роки - прийняти до розгляду не має можливості.
Згідно наданих документів загальний стаж роботи позивача на дату звернення становить 15 років 05 місяців та 08 днів.
Відповідачем зазначено, що на теперішній час немає можливості призначити пенсію за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, так як у позивача відсутній необхідний стаж роботи - 27 років.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого облікуна підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії № НОМЕР_3 від 29.08.1977 року, у періоди, не зараховані відповідачем, ОСОБА_1 працював:
- з 24.03.1988 року по 10.11.1997 року в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка, Ленінського району, республіки Крим.
- з 15.11.1997 по 25.11.1999 в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка, Ленінського району, республіки Крим Автономної республіки Крим.
Не зараховуючи вказані періоди роботи, відповідач зазначає, що у трудовій книжці наявні недоліки, а саме виправлення, нечіткість печатки про звільнення, відсутність підписів посадових осіб, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 20.06.1974 року №162 та від 29.07.1993 року №58.
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 Про трудові книжки робітників та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови Про трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
У період внесення записів про роботу ОСОБА_1 , не зарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався, також, Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці та недоліки в записах не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці.
Неточність зображення печатки на записах в трудовій книжці або помилки, допущені працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В даному випадку, суд звертає увагу суду, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко та зрозуміло, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим нечіткість відбитку печатки підприємства з якого звільнено позивача, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів роботи до стажу.
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
Відповідачем зазначено, що спірні періоди роботи позивача були не зараховані через неможливість прочитати назви підприємств на штампах та печатки, якими завірено звільнення позивача.
Проте, назву підприємства добре видно на печатці про прийняття позивача на роботу, оскільки відповідачем уточнено, що незрозумілими є лише печатки про звільнення, про незрозумілість печатки про прийняття на роботу позивача на вказаних підприємствах не вказано. Вказані печатки про прийняття та звільнення проставлені одним підприємством, відтак посилання позивача на неможливість читання назви підприємства в печатці про звільнення не є правомірною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи.
Відтак, суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області Управління пенсійного забезпечення відділ призначення пенсії в частині щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 стажу при обчисленні пенсії періоду роботи: з 24.03.1988 по 10.11.1997, в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим; з 15.11.1997 по 25.11.1999, в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим.
Як наслідок, підлягає задоволенню вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи: з 24.03.1988 по 10.11.1997, в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим з 15.11.1997 по 25.11.1999, в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим.
Суд зазначає, що відповідачем, також, відмовлено у призначенні пенсії через незарахування періоду проходження строкової військової служби. Проте, суд не надає правову оцінку вказаному висновку відповідача, оскільки позивачем не заявлені позовні вимоги стосовно оскарження відмови зарахувати період проходження строкової військової служби.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на встановлені у справі обставини, суд задовольняє позовну вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Управління пенсійного забезпечення відділ призначення пенсії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії.
Суд зазначає про відсутність факту порушення строків позовної давності, оскільки рішення про відмову у призначенні пенсії датовано лютим 2021 року, а до суду з позовом позивач звернувся у серпні 2021 року, тобто з дотримання шестимісячного строку звернення до суду.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908,80 грн., що документально підтверджується квитанцією від 20.08.2021 року.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 908,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 132, 139, 246, 297 КАС України, суд, -
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу періоди роботи: з 24.03.1988 по 10.11.1997 в радгоспі «Керченський» (код 334648) с.Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим; з 15.11.1997 по 25.11.1999 в радгоспі «Керченський» (код 334648) с. Горностаївка району, Ленінського району, Автономної республіки Крим.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 16.12.2020 року.
В порядку розподілу судових витрат стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 908 грн. 80 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова