Справа № 620/10048/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2021 року м. Чернігів Справа № 620/10048/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 20.08.2021 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулась до суду з адміністративним позовом до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (далі Плисківська сільрада, відповідач), у якому просить:

- визнати бездіяльність відповідача щодо ненадання запитуваної інформації на запит на інформацію від 05.05.2021;

- зобов`язати відповідача надати їй запитувані документи та інформацію, шляхом надсилання на електронну адресу, зазначену у запиті, разом з усіма додатками у повному обсязі та хронологічному порядку, у відповідності до кожного поставленого питання у запиті;

- стягнути з відповідача на її користь 5000,00 грн. завданої моральної шкоди зазначеною протиправною бездіяльністю.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що сканування документів не є способом виготовлення копій документів, тому розпорядник інформації не може стягувати із запитувачів інформації плату за сканування документів. Крім того, Плисківська сільрада, обґрунтовуючи вимогу про необхідність відшкодування позивачем витрат на копіювання та друк запитуваних документів, посилається на рішення сільради, яке не оприлюднене на офіційному веб-сайті відповідача. Також ОСОБА_1 зазначає, що відповідь на її запит надана сільрадою з порушенням встановлених строків.

Також ОСОБА_1 зазначає, що запитувана нею інформація не є конфіденційною, становить суспільний інтерес та необхідна для забезпечення реалізації конституційних прав громадян на землю та для прозорості процесу її відчуження і передачі у приватну власність. Крім того, суспільно важливою є інформація про розпорядження бюджетними коштами; володіння, користування чи розпорядження державним/комунальним майном.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 вважає, що ненадання у повному обсязі Плисківською сільрадою відповіді на її запит є протиправною бездіяльністю.

Крім того, позивач зазначає, що тривала боротьба, направлена на захист її прав, виснажує, викликає страждання та психічне напруження, розчарування в діяльності народних обранців громади, у зв`язку із чим ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду.

Ухвалою судді від 01.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, установлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позову.

Від відповідача в установлений судом строк відзив на позов не надійшов.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Згідно із матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», звернулась до Плисківської сільради із запитом на інформацію (а.с. 40-41), у якому просила:

- надати належним чином засвідчені копії рішень, разом з додатками до них, які ухвалювались Плисківською сільрадою на сесії від 02.03.2021;

- надати належним чином засвідчені копії документів, разом з додатками до них, відносно результатів поіменного голосування по рішенням Плисківської сільради на сесії від 02.03.2021;

- надати належним чином засвідчену копію протоколу, разом з додатками до нього, сесії Плисківської сільради від 02.03.2021;

- надати належним чином засвідчені копії документів, щодо рішень, які ухвалювались Плисківською сільрадою на сесії від 02.03.2021, про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою, разом з зазначенням інформації про прізвища, ім`я по батькові фізичних осіб, з зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок, з наданням копій відповідних правових актів, договорів, заяв, але не обмежуючись;

- надати належним чином засвідчені копії документів про розпорядження бюджетними коштами за 2020 рік Плисківською сільрадою, а саме, але не обмежуючись:

текст бюджету, рішення про його затвердження;

розпис бюджету, кошторис бюджетної установи;

паспорт бюджетної програми та звіт про її використання;

інформацію про залишки бюджетних коштів;

інформацію про видатки з резервного фонду бюджету;

звіти про виконання бюджету;

пояснювальну записку до бюджету;

інформацію про виконання бюджетних зобов`язань, зокрема: виплату субсидій, пільг, допомоги, компенсацій громадянам з бюджету; видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), у тому числі видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу тощо; витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу;

- надати належним чином засвідчені копії документів про розпорядження бюджетними коштами за 2021 рік Плисківською сільською радою, а саме, але не обмежуючись:

текст бюджету, рішення про його затвердження;

розпис бюджету, кошторис бюджетної установи;

паспорт бюджетної програми та звіт про її використання;

інформацію про залишки бюджетних коштів;

інформацію про видатки з резервного фонду бюджету;

звіти про виконання бюджету;

пояснювальну записку до бюджету;

інформацію про виконання бюджетних зобов`язань, зокрема: виплату субсидій, пільг, допомоги, компенсацій громадянам з бюджету; видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), у тому числі видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу тощо; витрати на безоплатне або пільгове матеріальне і побутове забезпечення, на яке згідно із законодавством мають право окремі категорії працівників бюджетних установ, військовослужбовці, особи рядового і начальницького складу.

Запитувані документи та інформацію позивач просила надати у встановлені терміни, при цьому зазначила, що якщо відповідь займає більше 10 аркушів двостороннього друку, то вказані аркуші направити листом за вказаною у запиті адресою, а решту на електронну адресу.

Відповідно до роздруківки із веб-сайту ДП «Укрпошта», вказаний запит отриманий відповідачем 15.05.2021 (а.с. 39).

Листом від 21.05.2021 за №345, надісланим 25.05.2021, Плисківська сільрада надіслала ОСОБА_1 копії перших 10 сторінок запитуваних документів та повідомила, з посиланням на рішення Плисківської сільради від 24.09.2019 №786-26/VII «Про затвердження порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами про доступ до публічної інформації», що решта запитуваних документів (починаючи з 11 сторінки) будуть надані запитувачу протягом трьох робочих днів після підтвердження факту оплати рахунка. Крім того, відповідачем повідомлено, що запитувана інформація містить конфіденційну інформацію. До листа також додано повідомлення про розмір фактичних витрат на копіювання, друк або сканування документів, що надаються за запитом (а.с. 44-56).

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо надання в повному обсязі запитуваної інформації протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюється Законом України від 13.01.2011 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі Закон №2939-VI).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (стаття 5 Закону №2939-VI).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

З аналізу чинного законодавства слідує, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний надати запитувану інформацію у разі, якщо він є розпорядником такої інформації.

Частиною першою статті 14 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно із частинами першою та другою статті 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частинами першою - третьою статті 21 Закону №2939-VI визначено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (частина друга статті 22 Закону №2939-VI).

Частиною третьою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Частинами першою та другою статті 23 Закону №2939-VI передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

При цьому, зі змісту пункту 3 частини першої статті 22 Закону №2939-VI вбачається, що відмова у задоволенні запиту на цій підставі можлива лише за наявності одночасно двох обставин: встановлення розпорядником інформації розміру плати за копіювання або друк, повідомлення розпорядником інформації запитувачу інформації про розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання та/або друк запитаної інформації.

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 11.1 постанови від 29.09.2016 №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначив, що питання щодо надання розпорядником інформації перших 10 сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом N 2939-VI та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано. Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, вважаємо, що належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.

При цьому, в пункті 11.2 вищевказаного Пленуму вказано, що аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини другої статті 7 Закону № 2657-XI свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну. У разі якщо переведення в електронну форму (сканування) не є технічно неможливим та не покладає на розпорядника надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, вимога щодо надання копії документів у сканованій формі повинна бути задоволена.

Суд зазначає, що положеннями Закону №2939-VI не передбачено оплати від запитувача інформації за сканування документів розпорядником інформації з метою її надання в електронному вигляді. Вказаним Законом встановлено виключно обов`язок запитувача на відшкодування фактичних витрат розпоряднику інформації виключно на копіювання та друк документів, якщо їх обсяг становить більш як 10 сторінок.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача в листі від 21.05.2021 №345 на рішення Плисківської сільської ради від 24.09.2019 №786-26/VII, яким затверджено Порядок відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами на публічну інформацію

В даному випадку позивач просив надати йому інформацію в електронному вигляді на електронну пошту, що не потребує здійснення копіювання або друку документів, у зв`язку з чим, суд вважає вимогу відповідача щодо необхідності сплатити вартість фактичних витрат, пов`язаних з копіюванням або друком документів згідно повідомлення про розмір фактичних витрат на копіювання, друк або сканування документів на загальну суму 2360,80 грн. безпідставною, а надану відповідь - неправомірною відмовою в наданні інформації.

Доказів того, що переведення в електронну форму (сканування) запитуваних позивачем документів та інформації є технічно неможливим та покладає на Плисківську сільраду надмірний тягар, враховуючи ресурсні можливості, надано не було.

При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що вказаним повідомленням про розмір фактичних витрат на копіювання, друк або сканування документів на загальну суму 2360,80 грн., відповідач просив відшкодувати витрати за копіювання або друк 520 сторінок, виходячи з вартості однієї сторінки - 4,54 грн. (0,2 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за виготовлення однієї сторінки), незважаючи на те, що вищезгаданим Порядком відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитами на публічну інформацію, розпорядником яких є Плисківська сільська рада та її виконавчі органи, також було затверджено вартість виготовлення цифрових копій документів шляхом сканування - 0,1 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за виготовлення однієї сторінки.

Щодо зазначеного відповідачем у листі, що запитувана інформація щодо осіб є конфіденційною, суд зазначає таке.

Стаття 7 Закону №2939-VI визначає, що конфіденційна інформація інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону №2939-VI.

Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації (постанова пленуму Вищого адміністративного суду України від 29 вересня 2016 року №10 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації»).

Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».

Суд звертає увагу на те, що положення частини другої статті 6 Закону №2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту». Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.

Таким чином, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник в листі вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.

Враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства та зміст статей 7, 13 Закону №2939-VI, суд зазначає, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Вказана інформація може бути обмежена у доступі лише при дотриманні вимог, визначених частиною другою статті 6 Закону №2939-VI.

Наведений висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.07.2018 (справа №825/3360/15-а), від 18.07.2019 (справа №554/11837/14-а), від 21.09.2019 (справа №820/5938/16).

При цьому, сама по собі можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації.

Разом з тим, відмовляючи позивачу у наданні запитуваної інформації, Плисківська сільрада не зазначила якому саме з інтересів осіб, які отримали дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громади, загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, а послалася виключно на сам факт конфіденційності. Крім того, за приписами частини сьомої статті 6 Закону №2939-VI, обмеженню в доступі підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо ненадання публічної інформації на запит позивача від 05.05.2021; зобов`язання відповідача надати позивачу інформацію згідно запиту від 05.05.2021 шляхом надсилання на електронну адресу, зазначену у запиті.

Щодо стягнення із відповідача моральної шкоди в сумі 5000,00 грн., суд зазначає таке.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У свою чергу, відповідно до частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту вказаної норми випливає, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Водночас, положеннями статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Так, згідно із правовою позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Водночас у позові ОСОБА_1 не зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.

Також позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту завдання їй відповідачем моральної шкоди. При цьому, сам лише факт невчасного/неналежного розгляду відповідачем її звернення не може слугувати виключною підставою для стягнення моральних збитків.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог у частині відшкодування моральних збитків та відсутність правових підстав щодо їх задоволення.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, то суд вважає, що у його задоволенні слід відмовити, оскільки в розумінні статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що рішення суду виконане не буде.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За наведених обставин, за рахунок бюджетних асигнувань Плисківської сільради на користь позивача мають бути стягнуті судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. та комісії банку в розмірі 18,53 грн., оскільки судовий збір за вимоги про стягнення моральної шкоди не справляється.

Керуючись статтями 241-243, 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області щодо ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 05.05.2021.

Зобов`язати Плисківську сільську раду Борзнянського району Чернігівської області надати ОСОБА_1 інформацію згідно запиту від 05.05.2021 шляхом надсилання на електронну адресу, зазначену у запиті.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 926 (дев`ятсот двадцять шість) грн. 53 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29 жовтня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Плисківська сільська рада Борзнянського району Чернігівської області (, вул. Незалежності, буд. 33, с. Плиски, Борзнянський район, Чернігівська область, 16453).

Суддя С.В. Бородавкіна