Справа № 520/17088/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

27 жовтня 2021 року № 520/17088/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Зоркіна Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Індустріального району Харківської міської ради (вул. Бібліка, буд. 6,м. Харків,61007, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради щодо відмови у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Індустріального району Харківської міської ради, встановити статус "особи з інвалідністю внаслідок війни» та видати посвідчення "особи з інвалідністю внаслідок війни", відповідно до вимог п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3552-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено у наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до вимог п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3552-ХІІ

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою не надано документи на підтвердження її безпосередньої участі в роботі підрозділів цивільної оборони; зазначено про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки у спірних правовідносинах наявне рішення суду від 01.07.2020 № 520/6689/2020, яким позивачці відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши долучені до матеріалів справи документи, перевіривши оскаржувані рішення відповідача на відповідністю положенням ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у трудових відносинах з 12-ю Міською лікарнею на посаді фельдшера-лаборанта баклабораторії.

На підставі наказу по 12-й міській лікарні №І55-К від 15.12.1986 року позивачка була відряджена до Київської області в якості фельдшера-лаборанта баклабораторії по лінії Цивільної оборони строком на один місяць з 16.12.1986 року по 16.01.1987 року. Підстава розпорядження Харківського ГЗО. На підставі наказу по 12-й міській лікарні №34-К від 12.03.1987 року позивачка відряджена в Київську область до м. Чорнобиль по лінії Цивільної оборони строком на один місяць з 11.03.1987 року по 11.04.1987 року.

Відповідно до копії посвідчення про відрядження головного лікаря 12-ї Харківської міської лікарні позивачка 16.12.1986 року прибула в м. Чорнобиль. 16.01.1987 року виїхала з м. Чорнобиль та 17.01.1987 року повернулась до м. Харкова.

На даний час позивачка мас статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС 1 категорії, ІІ групу інвалідності, захворювання пов`язано з виконанням робіт по ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС. що підтверджується копією експертного висновку від 01.08.1990 р. № 638.

01.07.2021 р. позивач звернулась до відповідача із заявою стосовно видачі їй посвідчення «Особи з інвалідністю внаслідок війни», до якої додала копії паспорта; довідки про присвоєння РНОКПП; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; експертного висновку; довідки медико-соціальної експертної комісії; військового квитка; виписки із наказу № 155-Квід 15.12.1986; виписки із наказу № 34-К від 12.03.1987; трудової книжки; подяки; довідки про відрядження; графіку роботи за грудень 1986 р.; графіку роботи за січень 1987 р.; інформаційної довідки наданої Київською обласною державною адміністрацією від 12.01.2017 №01.1-14/19-10;- витягу з протоколу № 6/2014 від 16.09.2014 Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи Київської ОДА.

Також позивачкою долучено до заяви копію виписки з розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області І. Плюща №88 від 29.04.1986 року з метою впорядкування роботи та оперативності в зборі даних, оцінки ситуації, то склалася та своєчасної організації і проведення медичної допомоги зараженим, медичного контролю за станом здоров`я населення: створено оперативні групи служби Цивільної оборони в м. Чернобилі, Поліськім та Іванківським на базі центральних, районних лікарень. Покладено на оперативні групи організацію всіх видів медичної допомоги, медичного захисту, проведення йодної профілактики на вказаних ділянках. Оперативні донесення про проведену роботу, надану допомогу зараженим, дозиметричному контролю і лабораторному контролю до особливих вказівок надавати в оперативну групу Штаба ЦО смт. Поліське.

Листом від 12.07.2021 року за вих. № 10-29/5057/4-04/21 позивачці повідомлено, про те, що їй відмовлено в призначенні статусу особи і інвалідністю внаслідок війни, оскільки відсутні документи, що доводять факт її участі у роботах по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме у складі формувань Цивільної оборони.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Закон №3551-ХІІ), який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 3551-ХІІ до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ, є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 1803/1976 № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі, і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також, при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З матеріалів справи вбачається факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також настання інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з участю у ліквідації цих наслідків. Ці обставини свідчать про те, що на позивачку як на особу, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом № 796-ХІІ.

При цьому, для набуття статусу інваліда війни (з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ), окрім факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС (стосовно позивача цей факт встановлено), необхідно виконати умову щодо участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженням керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Верховний Суд у своїх постановах від 07.06.2018 у справі № 377/797/17, від 20.12.2019 у справі №315/594/15-а, від 26.02.2020 у справі №377/196/17, від 27.04.2020 у справі №826/15761/17 неодноразово висловлював правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, оскільки в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків, і відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також при розв`язанні спору суд зважає на правову позицію Верховного Суду зі спірного питання, викладену, зокрема, у постанови від 15.04.2021р. по справі №377/27/17, у силу якої за відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п.9 ч.2 ст.7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", немає.

Суд звертає увагу, що документи, які є в наявності у позивачки, та які були долучені до заяви останньої щодо встановлення статусу інваліда війни, адресованої відповідачу, підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності, проте, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем надано не було, оскільки така інформація в них не відображена.

Посилання позивачки виписку розпорядження начальника Цивільної оборони Київської області №88 від 29.04.1986 року не може бути доказом участі саме позивача у ліквідації наслідків аварії у складі формувань Цивільної оборони, оскільки у вказаній довідці лише зазначено про « создание оперативных групп службы в г. Чернобыль, Полесском и Иванковском на базе центральных , районных больниц; возложении на оперативные группы организации всех видов медицинской помощи, медицинской защиты, проведения йодной профилактики на указанных участках; иформировании о работе оперативной группы Штаба ГО пгт. Полесское»

Надані позивачем до суду інформаційні довідки Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи від 20.10.2017 №01.1-14/1654-1 суд не приймає до уваги, оскільки ними не підтверджено факту залучення установи у якій працювала позивач, до складу формувань Цивільної оборони, а також безпосередньої участі позивача у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд доходить висновку щодо правомірності відмови у встановленні позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ст. ст. 7, 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин та правових норм, суд вважає, позовні вимоги є необґрунтованим та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі на підставі приписів п.4 ч.1 ст.238 КАС України, то суд вважає його таким, що задоволенню не підлягає, оскільки до заяви про отримання статусу інваліда війни від 01.07.2021 було долучено виписку з розпорядження начальника цивільної оборони Київської області від 29.04.1986 № 88 (отримано позивачкою супровідним листом від 02.04.2020 № 01.1-14/553), яке не вивчалось відповідачем під час розгляду заяви від 28.01.2020 року.

Керуючисьст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 134, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зоркіна Ю.В.