Справа № П/320/286/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/286/20 Головуючий у 1-й інстанції: Горобцова Я.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі за адміністративним позовом Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України до Чернівецької митниці (правонаступник Буковинської митниці Держмитслужби), управління Державної казначейської служби у м. Чернівцях, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державна казначейська служба України про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

- стягнути з Державного бюджету України на користь Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України грошові кошти в розмірі 123 960, 42 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України зареєстрована в якості юридичної особи 06.04.1995 (запис № 0002029 від 01.03.2005), про що свідчить наявна в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація за кодом в .

Спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» зареєстроване в якості юридичної особи 14.10.2003 (запис № 0021479 від 09.08.2006), про що свідчить наявна в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація за кодом в .

Видами діяльності вказаного підприємства є, зокрема серед іншого, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).

Вказаний перевізник є учасником позивача допущеним до виконання перевезень по системі МДП.

07.09.2017 на адресу позивача від Буковинської митниці Держмитслужби надійшло повідомлення про порушення умов перевезення товарів при виконанні операції МДП від 04.09.2017 № 6736/24.70-18-39/01 (книжка МДП ХН № 77325876).

19.09.2017 позивач звернувся до перевізника, що здійснював перевезення із використанням книжки МДП ХН № 77325876 з листом № 11/11-1/1466п, в якому виклав інформацію про подальші його дії у випадку отримання ним фінансової вимоги від митного органу.

У той же час, 02.04.2018 від Буковинської митниці Держмитслужби позивачем, як гарантійним об`єднанням, за недоставляння транзитного товару до митниці призначення отримано претензію разом із розрахунком на загальну суму 146 269, 22 грн. та запропоновано самостійно нарахувати пеню.

26.06.2018 позивач платіжним дорученням № 1215 сплатив визначену в претензії суму шляхом перерахування 146 269, 22 грн., з яких 123 960, 42 грн. боргу на суму митних платежів, обчислений держателю книжки МДП та 22 308, 80 грн. пені на суму, зазначену в претензії.

Перевізником на підставі митної декларації МД UA500060/2019/029066 та платіжних доручень від 19.09.2019 №№ 5478 та 5479 було здійснено митне оформлення товару в режимі імпорту та сплачено призначені митні платежі на суму 122 600, 00 грн. та 5 360, 00 грн.

Вважаючи, що відбулася подвійна сплата митних платежів, Асоціація міжнародних автомобільних перевізників України листом від 04.10.2019 № 1/11/912п просила Буковинську митницю Держмитслужби повернути сплачену суму фінансової вимоги, на що отримала відмову, оформлену листом Буковинської митниці Держмитслужби від 24.10.2019 № 722/10/24-70-18-02-17/01, в якому зазначено про відсутність підстав для повернення сплачених позивачем коштів, оскільки гарантійне об`єднання оплатило суму претензії, що є наслідком незавершення перевізником операції МДП (тобто, мало місце настання гарантійного випадку), а платежі, сплачені перевізником є митними платежами за оформлення товару у режимі імпорту.

Не погоджуючись з вказаною вище відмовою, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду для захисту своїх прав і законних інтересів.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач при винесенні оскаржуваного рішення діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб, визначений законодавством України. При цьому, так як перевізником було порушено митні правила під час переміщення митною територією України за книжкою МДП ХН77325876, а тому повернення Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України, як гарантійному об`єднанню, передбачених законодавством митних платежів можливе лише за умови відсутності у перевізника порушень при здійсненні операції МДП, тобто, наявність факту порушення митних правил при переміщенні товару за книжкою МДП не відповідає умовам, визначеним пунктом 5 статті 11 Конвенції МДП. Оскільки з боку перевізника було допущено порушення вищевказаних митних правил, то вимоги Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України, як гарантійного об`єднання вказаного перевізника, повернути сплачену суму фінансової вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України з метою уникнення, передбачених законодавством негативних наслідків недотримання зобов`язань останнього, було сплачено, визначену в отриманій 02.04.2018 від Буковинської митниці Держмитслужби претензії, суму необхідних митних платежів. При цьому, перевізником на підставі митної декларації та відповідних платіжних доручень від 19.09.2019 було здійснено митне оформлення товару в режимі імпорту та сплачено призначені митні платежі. Таким чином, апелянт стверджує, що оскільки претензія є сумою митних платежів, що мали бути сплачені під час митного оформлення товарів у вільний обіг, відбулася подвійна сплата митних платежів імпортером (перевізником) і гарантом (позивачем) за один і той же товар, а тому останній має право на повернення сплаченої суми митних платежів.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.113 пункту 14.1 статті 14 ПК України, митні платежі - податки, що відповідно до цього Кодексу або митного законодавства справляються під час переміщення або у зв`язку з переміщенням товарів через митний кордон України та контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи.

Статтею 90 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пунктом 3 частини 4 статті 92 МК України, для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Пунктом 3 частини 1 статті 93 МК України, товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 95 МК України, встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту, зокрема, для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Частиною 2 статті 193 МК України встановлено, що у разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов`язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів. Порушення перевізником встановлених цим Кодексом строків доставки товарів, якщо виконано всі інші вимоги, не створює для нього зобов`язання щодо сплати митних платежів.

Згідно з пунктом 3 частини 4 статті 92 Митного кодексу України для поміщення товарів та/або транспортних засобів комерційного призначення у митний режим транзиту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна, зокрема, у випадках, встановлених цим Кодексом, забезпечити виконання зобов`язання із сплати митних платежів відповідно до розділу X цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 293 Митного кодексу України особами, на яких покладається обов`язок із сплати митних платежів, є, зокрема, у разі заявлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення до митного режиму транзиту - особа, яка надала зобов`язання щодо доставки цих товарів, транспортних засобів до митного органу призначення.

Отже, переміщення товарів комерційного призначення в митному режимі прохідного транзиту (з пункту ввезення на митну територію України до пункту вивезення з митної території України) передбачає покладення на перевізника обов`язку зі сплати митних платежів у разі не доставки товару, крім випадків знищення або безповоротного пошкодження внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або природних втрат за нормальних умов транспортування (лише при підтвердженні таких обставин).

Відповідно до частини 1 статті 305 МК України у випадках, визначених цим Кодексом, виконання зобов`язань осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом надання митним органам забезпечення сплати митних платежів у способи, передбачені для відповідної митної процедури.

Одним із способів забезпечення сплати митних платежів є гарантування на умовах Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року (пункт 2 частини 1 статті 306 МК України).

Правовідносини з перевезення вантажів, що здійснюється без їхнього проміжного перевантаження, в дорожніх транспортних засобах, составах транспортних засобів або контейнерах, з перетинанням одного або декількох кордонів від митниці місця відправлення однієї з договірних сторін до митниці місця призначення іншої договірної сторони або тієї ж договірної сторони за умови, що деяка частина операції МДП між її початком і кінцем провадиться автомобільним транспортом, врегульовані Конвенцією МДП 1975 року, яка відповідно до Закону України від 15.07.1994 № 117/94-ВР «Про участь України у Митній конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП 1975 року)», яка набула чинності 11.10.1994.

Відповідно до статті 1 Конвенції МДП 1975 року, термін «гарантійне об`єднання» означає об`єднання, визнане митними органами договірної сторони гарантом для осіб, які використовують процедуру МДП.

Разом з тим, МДП - це міжнародне дорожнє перевезення.

Пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.1993 № 572 «Про заходи щодо забезпечення функціонування в країні системи міжнародних автомобільних перевезень вантажів із застосуванням книжки МДП» позивачу надані повноваження бути гарантом перед Міжнародною спілкою автомобільного транспорту щодо відповідальності українських та іноземних автоперевізників у зв`язку із застосуванням ними на території України книжок МДП.

Як було встановлено судом першої інстанції, вищевказані операції перевізника з міжнародного перевезення комерційних товарів в режимі прохідного транзиту митною територією України є операціями МДП, гарантування яких забезпечено Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України на умовах Конвенції МДП 1975 року.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 8 Конвенції МДП 1975 року гарантійне об`єднання бере на себе зобов`язання сплачувати належні ввізні або вивізні мито і збори, а також будь-які відсотки за прострочення, які можуть належати відповідно до митних законів і правил країні, в якій виявлено порушення у зв`язку з операцією МДП. Гарантійне об`єднання зобов`язується сплачувати згадані вище суми в порядку солідарної відповідальності разом з особами, з яких належать ці суми.

У тих випадках, коли законами і правилами тієї або іншої договірної сторони не передбачається сплата ввізних або вивізних мита і зборів, як це передбачено вище в пункті 1, гарантійне об`єднання зобов`язується на подібних умовах сплатити суму, що дорівнює сумі ввізних або вивізних мита і зборів та будь-яких відсотків за прострочення.

Згідно з частиною 4 статті 8 Конвенції МДП 1975 року гарантійне об`єднання стає відповідальним стосовно компетентних органів країни, у якій розташовано митницю місця відправлення, з моменту прийняття книжки МДП цією митницею для оформлення. В наступних країнах, по території яких продовжується перевезення вантажів з дотриманням процедури МДП, ця відповідальність починається з моменту ввезення вантажу або, якщо операція МДП призупиняється відповідно до положень пунктів 1 і 2 статті 26, - з моменту прийняття книжки МДП для оформлення митницею, у якій операція МДП поновлюється.

Частиною 7 статті 8 Конвенції МДП 1975 року встановлено, що коли настає строк платежу сум, зазначених у пунктах 1 і 2 цієї статті, компетентні органи повинні, в міру можливості, вимагати сплати цих сум у особи або осіб, з яких безпосередньо належать ці суми, до того як пред`явити позов гарантійному об`єднанню.

Відповідно до статті 11 Конвенції МДП 1975 року вимога про сплату сум, зазначених у пунктах 1 і 2 статті 8, надсилається гарантійному об`єднанню не раніше як через три місяці з дня повідомлення цього об`єднання про відмову в митному оформленні книжки, про її оформлення з застереженням або про оформлення, одержане протизаконним чи обманним шляхом, і не пізніше, як через два роки, починаючи з того ж дня. Проте, що стосується справ, переданих на розгляд суду протягом зазначеного вище дворічного терміну, вимога про сплату перепроваджується протягом одного року з дня набуття чинності судового рішення.

Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що виконання зобов`язань перевізника щодо доставки товарів, які переміщувалися митною територією України транзитом, до митниці призначення забезпечується гарантуванням Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України сплати митних платежів у порядку солідарної відповідальності разом з перевізником. При цьому, митні органи перед тим, як звертатися до суду з позовом до гарантійного об`єднання (Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України) щодо стягнення таких митних платежів, повинні вимагати їх сплати в добровільному порядку.

Положеннями розділу Х Порядку реалізації положень Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП (Конвенції МДП) 1975 року, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.11.2017 № 953 (далі - Порядок № 953) встановлено, що митниця відправлення протягом наступного дня з дати закінчення строку транзитного перевезення робить запит до митниці призначення про надходження товарів, якщо за даними ЄАІС вантаж за книжкою МДП у встановлений строк не надійшов до митниці призначення.

У разі отримання митницею відправлення інформації про порушення умов перевезення товарів під час виконання операції МДП митниця надсилає держателю книжки МДП та гарантійному об`єднанню повідомлення про порушення умов перевезення товарів під час виконання операції МДП (далі - повідомлення), що складається за формою, наведеною у додатку 4 до цього Порядку.

На підставі отриманого повідомлення гарантійне об`єднання проводить перевірку щодо виконання держателем книжки МДП операції МДП та у тримісячний термін інформує про її результати митницю ДФС, яка надіслала повідомлення.

Підготовку й подання держателю книжки МДП та гарантійному об`єднанню повідомлення та матеріалів про порушення, виявлені під час виконання операції МДП, може здійснювати також будь-яка митниця ДФС, у зоні діяльності якої виявлено порушення процедури МДП, за погодженням з митницею відправлення.

Пунктом 1 розділу ХІІ Порядку № 953 встановлено, що відповідно до пункту 2 статті 11 Конвенції МДП митниця ДФС виставляє держателю книжки МДП претензію щодо сплати передбачених законодавством сум митних платежів і пені (за наявності) за недоставку товарів під час проведення операції МДП за формою, наведеною у додатку 5 до цього Порядку (далі - претензія держателю книжки МДП), якщо держатель книжки МДП або гарантійне об`єднання протягом трьох місяців з дня відправлення їм повідомлення не нададуть доказів належного виконання держателем книжки МДП операції МДП або такі докази будуть спростовані митницею ДФС шляхом проведення експертиз або інших заходів.

Пунктами 3-6 розділу ХІІ Порядку № 953 визначено, що у разі несплати держателем книжки МДП необхідних сум згідно з Претензією держателю книжки МДП протягом трьох місяців з дати її направлення митниця ДФС надсилає листом з повідомленням гарантійному об`єднанню Претензію щодо сплати передбачених законодавством суми митних платежів та пені (за наявності) за недоставку товарів під час проведення операції МДП за формою, наведеною у додатку 7 до цього Порядку (далі - претензія гарантійному об`єднанню). Разом з претензією гарантійному об`єднанню МДП подаються розрахунок суми митних платежів та пені (за наявності) за формою, наведеною у додатку 8 до цього Порядку, та інші матеріали і документи, визначені підпунктами 2 - 4 пункту 2 цього розділу, та копія претензії держателю книжки МДП.

Загальна сума претензії гарантійному об`єднанню не може перевищувати чинного розміру гарантії МДП та додатково 100 000 євро, у разі використання ваучера TIR+. У разі перевищення різниця має бути стягнена з держателя книжки МДП.

Згідно з пунктом 3 статті 11 Конвенції МДП 1975 року гарантійне об`єднання має у тримісячний термін, починаючи з дати отримання ним претензії, сплатити необхідні суми.

У разі несплати гарантійним об`єднанням необхідних сум згідно з претензією гарантійному об`єднанню протягом тримісячного терміну з дня її отримання гарантійним об`єднанням митниця ДФС надсилає інформацію до головних управлінь ДФС в областях та м. Києві, відповідно, для проведення невиїзної документальної перевірки гарантійного об`єднання та направлення йому податкового повідомлення-рішення відповідно до законодавства України.

Підготовка та подання претензії держателю книжки МДП та претензії гарантійному об`єднанню здійснюються митницею ДФС за кожною книжкою МДП окремо.

Вищевикладені положення дають підстави для висновку про те, що складення митним органом претензії та викладення у ній вимоги сплатити митні платежі здійснюється з метою ініціювання добровільного виконання таких зобов`язань перевізником або гарантійним об`єднанням, у зв`язку з встановленням факту недоставлення у митницю призначення товарів, які переміщувалися митною територією України. Сама по собі така вимога, викладена у претензії, не породжує для осіб, щодо яких вона виставлена, жодних негативних наслідків та фактично є лише пропозицією митного органу виконати зобов`язання зі сплати митних платежів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 813/4988/13-а від 04.09.2018 та у справі № 813/4987/13-а від 05.05.2020.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.09.2017 на адресу позивача від Буковинської митниці Держмитслужби надійшло повідомлення про порушення умов перевезення товарів при виконанні операції МДП від 04.09.2017 № 6736/24.70-18-39/01 (книжка МДП ХН № 77325876).

19.09.2017 позивач звернувся до перевізника, що здійснював перевезення із використанням книжки МДП ХН № 77325876 з листом № 11/11-1/1466п, в якому виклав інформацію про подальші його дії у випадку отримання ним фінансової вимоги від митного органу.

У той же час, 02.04.2018 від Буковинської митниці Держмитслужби позивачем, як гарантійним об`єднанням, за недоставляння транзитного товару до митниці призначення отримано претензію разом із розрахунком на загальну суму 146 269, 22 грн. та запропоновано самостійно нарахувати пеню.

Надалі, з метою уникнення передбачених законодавством наслідків для позивача, як гаранта належного здійснення операцій з МДП, останній 26.06.2018 платіжним дорученням № 1215 сплатив визначену в претензії суму шляхом перерахування 146 269, 22 грн., з яких 123 960, 42 грн. боргу на суму митних платежів, обчислений держателю книжки МДП та 22 308, 80 грн. пені на суму, зазначену в претензії. Таким чином, на виконання вимог вищевказаної претензії, гарантом було здійснено сплату митних платежів, що підлягали обов`язковій сплаті перевізником з метою підтвердження належного виконання операції МДП.

Разом з тим, спільним підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Дунай-Транзіт» (перевізником), під час здійснення митного оформлення товару в режимі імпорту, на підставі митної декларації МД UA500060/2019/029066 та платіжних доручень від 19.09.2019 №№ 5478 та 5479 було сплачено призначені митні платежі на суму 122 600, 00 грн. та 5 360, 00 грн.

Вищенаведені обставини дають колегії суддів підстави дійти до висновку про те, що відбулася подвійна сплата митних платежів за один і той же товар Асоціацією міжнародних автомобільних перевізників України та самим перевізником.

Доводи відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, про те, що гарантійним об`єднанням було виконано претензію та сплачено кошти за гарантійний випадок, а не сплачено ним митні платежі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вже було зазначено вище, виставлення претензії є пропозицією митного органу виконати зобов`язання саме зі сплати митних платежів. Тобто, сплата коштів, які визначені претензією митного органу, є сплатою митних платежів за митне оформлення товару.

Отже, оскільки в даному випадку відбувся факт подвійної сплати обов`язкових платежів за один і той самий товар як з боку перевізника, так і з боку гаранта, то колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для повернення Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України сплачених коштів у розмірі 123 960, 42 грн. та задоволення позовних вимог.

Надаючи оцінку доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт надав до суду докази, що спростовують правомірність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. З наявних в матеріалах справи платіжних доручень вбачається, що позивачем сплачено судовий збір: за подачу адміністративного позову в сумі 2 102, 00 грн.; за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 153, 00 грн., які слід стягнути з Чернівецької митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2021 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України до Чернівецької митниці (правонаступник Буковинської митниці Держмитслужби), управління Державної казначейської служби у м. Чернівцях, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державна казначейська служба України про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Вишневе, вул. Черновола, 1А, ) грошові кошти у розмірі 123 960, 42 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці (58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248 М, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Асоціації міжнародних автомобільних перевізників України (08133, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., м. Вишневе, вул. Черновола, 1А, ) судовий збір в сумі 5 255, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.