Справа № 620/8190/21
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8190/21 Головуючий у І інстанції - Скалозуб Ю.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.,

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУНП в Чернігівській області щодо не зарахування Позивачу до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент зарахування на службу до Національної поліції України, вислугу років в податковій міліції з 01.03.2000 по 16.02.2011;

- зобов`язати ГУНП в Чернігівській області зарахувати Позивачу до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, наявну на момент зарахування на службу до Національної поліції України, вислугу років в податковій міліції з 01.03.2000 по 16.02.2011;

- зобов`язати ГУНП в Чернігівській області провести Позивачу перерахунок і виплату грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 08.02.2016, одноразової допомоги при звільненні зі служби, нарахувати та виплатити компенсацію за частину невикористаної відпустки з урахуванням вислуги в податковій міліції з 01.03.2000 по 16.02.2011 застосувавши при цьому надбавку за вислугу років в розмірі 40% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням;

- зобов`язати ГУНП в Чернігівській області скласти новий грошовий атестат Позивача з урахуванням стажу служби в податковій міліції станом на 08.02.2016 - 22 роки 05 місяців 13 днів, вказати надбавку за стаж служби у розмірі 45% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та направити виправлений грошовий атестат до ГУ ПФУ в Чернігівській області для перерахунку пенсії.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року, постановити ухвалу, якою поновити термін звернення до суду за захистом своїх прав та здійснення розгляду справи по суті.

В апеляційній скарзі вказано про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що строк служби в податковій міліції, розмір надбавки за вислугу якої значно впливає на розмір його заробітної плати має бути зарахованим у стаж служби в поліції, йому стало відомо із постанови Верховного Суду від 07 жовтня 2020 у справі № 826/16143/18, яка роз`яснила застосування даних норм закону усіма суб`єктами владних повноважень у подібних правовідносинах, а отже тільки із зазначеної постанови йому стало відомо про порушення його права на перерахунок стажу служби в поліції на більший строк служби. Про зарахування вислуги років у податковій міліції до стажу служби у Національній поліції він звернувся із заявами до ГУНП в Чернігівській області 08 та 11 червня 2021 року. А отже вважає, що звернувшись 26.07.2021 із позовною заявою до суду за захистом своїх прав, він звернувся в межах місячного строку звернення до суду. Також посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладені у постановах від 21.08.2019 у справі № 620/4218/18 та від 19.01.2021 № 160/10875/19 відповідно, зокрема, щодо того, що строк звернення до суду про стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку не обмежений позовною давністю.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з ч. 2 ст. 312 КАС України, якою, зокрема, передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суддя суду першої інстанції, повертаючи позовну заяву виходив з того, що недоліки, визначені в ухвалі Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року щодо строку звернення до адміністративного суду Позивачем не усунуто.

Так, спірним питанням у межах спірних правовідносин, є зокрема, поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Суддя суду першої інстанції визнаючи неповажними причини пропуску строку вказав, що будь-яких обґрунтувань обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом Позивачем не наведено та не доведено, тому він дійшов висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для повернення позовної заяви у відповідності до вимог статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Так, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом 26.07.2021.

Позивачем заявлено позовні вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання ГУНП в Чернігівській області: зарахувати Позивачу до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, вислугу років в податковій міліції з 01.03.2000 по 16.02.2011; провести Позивачу перерахунок і виплату грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 08.02.2016, одноразової допомоги при звільненні зі служби, нарахувати та виплатити компенсацію за частину невикористаної відпустки з урахуванням вислуги в податковій міліції з 01.03.2000 по 16.02.2011; скласти новий грошовий атестат Позивача з урахуванням стажу служби в податковій міліції станом на 08.02.2016.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач був звільнений зі служби в поліції 08.02.2016.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. У такому випадку суд у триваючих правовідносинах має вирішити питання захисту прав Позивача у межах строку звернення до адміністративного суду.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, викладені у постановах від 21.08.2019 у справі № 620/4218/18 та від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 відповідно, зокрема, щодо того, що строк звернення до суду про стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку не обмежений позовною давністю.

Проте, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

А як зазначено Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, реалізація Позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб Відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла висновку про те, що отримання Позивачем листа Відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого Позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли Позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

За таких обставин Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

До того ж, Верховний Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Періоди роботи, які зараховані Позивачу до стажу служби є інформацією, що відома особі, яка проходить службу в поліції. Кількість років, що зараховані до стажу служби, зокрема, впливають на розмір надбавки за вислугу років, кількість днів додаткової оплачуваної відпустки, розмір одноразової допомоги при звільненні зі служби, розмір компенсації за частину невикористаної відпустки, розмір грошового забезпечення, який враховується для призначення пенсії.

Крім того, така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про періоди роботи, які зараховані їй до стажу служби.

Отже, з дня отримання надбавки за вислугу років, додаткової оплачуваної відпустки, одноразової допомоги при звільненні зі служби, компенсації за частину невикористаної відпустки при звільненні, грошового атестату Позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Звернення Позивача до ГУНП в Чернігівській області із заявами від 08.06.2021 та 11.06.2021 про зарахування вислуги років у податковій міліції до стажу служби у Національній поліції не змінює момент, з якого Позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії Позивач почав вчиняти більш ніж через 5 років після звільнення зі служби.

Позивач в апеляційній скарзі також посилається на те, що про можливість захистити свої порушені права, свободи та інтереси в суді він дізнався, ознайомившись з постановою Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 826/16143/18.

Проте, обставина ознайомлення Позивача із вказаною постановою Верховного Суду не може вважатися поважною причиною для поновлення строку на подання адміністративного позову, оскільки поважними причинами для поновлення строку на подання адміністративного позову визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Крім того, постанову Верховного Суду у справі № 826/16143/18 прийнято 07 жовтня 2020 року, адміністративний позов було подано до суду першої інстанції лише 26 липня 2021 року, тобто з пропуском встановленого КАС України строку звернення до адміністративного суду.

З огляду на викладене, суддя суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, з чим погоджується колегія суддів.

Колегією суддів враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що ухвала судді суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу судді суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко