Справа № 160/15868/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича, в якій позивач просить суд:
- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 6303,32 дол.США та 4246,24 грн., від 17 серпня 2021 рок винесену в межах виконавчого провадження № 66549900;
- скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича від 17 серпня 2021 року винесену в межах виконавчого провадження № 66549900, про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 6303,32 дол. США та 4246,24 грн., та постанову від 17 серпня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №66549900.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича про визнання протиправними дій та визнання протиправними та скасування постанов в частині позовної вимоги про скасування постанови від 17 серпня 2021 року про відкриття виконавчого провадження №66549900.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року частину позовних вимог залишено без руху.
27 вересня 2021 року до суду, позивачем подано заяву щодо усунення недоліків позовної заяви, до якої додано: позовну заяву в новій редакції, оригінал квитанції про сплату судового збору, заяву про поновлення строку звернення до суду.
В уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_1 з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича, просить суд:
- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича щодо винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 6303,32 дол. США та 4246,24 грн. від 17 серпня 2021 року винесену в межах виконавчого провадження № 66549900;
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича від 17 серпня 2021 року винесену в межах виконавчого провадження № 66549900, про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 6303,32 дол. США та 4246,24 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.08.2021 року позивачем отримано поштою постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександра Володимировича про відкриття виконавчого провадження ВП № 66549900 від 17.08.2021 року та постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 17.08.2021 року ВП № 66549900. Дане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого листа № 205/3695/18 виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 09.08.2021 року. Постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 17.08.2021 року ВП № 66549900 приватним виконавцем було постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду в розмірі 6303,32 дол. США та 4246,24 грн. З постановою про стягнення з боржника основної винагороди від 17.08.2021 року ВП № 66549900 позивач категорично не погоджується, оскільки вона винесена з порушенням вимог Закону України Про виконавче провадження. Вказує, що з мотивувальної частини виконавчого листа, вбачається, що виконавчий лист видано не про стягнення суми коштів, а виключно про надання дозволу на продаж з прилюдних торгів квартири, яка на час виконання належить ОСОБА_1 . За таких підстав, розрахунок основної винагороди приватного виконавця здійснено не вірно, оскільки не можна брати за основу загальну суму боргу за кредитним договором третьої особи. Виконавчий лист видано не про стягнення суми боргу. Крім того, в самому виконавчому листі, судом зазначено, що продаж квартири на прилюдних торгах має бути здійснено за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Таким чином, відсутність оцінки та самого факту реалізації майна, не дає змоги визначити суму основної винагороди приватного виконавця. Також є незрозумілою сума основної винагороди в розмірі 4246,24 грн., оскільки це 10 % від суми боргу ОСОБА_2 перед АТ УкрСиббанк. Отже, визначення основної винагороди приватного виконавця наперед та у максимально можливих розмірах не передбачено Законом № 1403-VІІ та Постановою № 643, а значить дії приватного виконавця є неправомірними, а винесена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Розгляд справи призначено за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України на 05 жовтня 2021 року.
Також цією ухвалою було витребувано від приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 66549900.
Учасників справи, судовими повістками про виклик до суду, повідомлено про розгляд справи на 05 жовтня 2021 року.
04 жовтня 2021 відповідачем, засобами електронного зв`язку, до суду надано відзив на адміністративний позов, в якому останній вважає вимоги позивача незаконними, необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що основна винагорода підлягає стягненню лише за рахунок майна, що підлягає реалізації на прилюдних торгах, у розмірі 10 % пропорційно, від суми, що буде сплачена покупцем на депозитний рахунок приватного виконавця, але не більше , як 10 % від суми, що підлягає стягненню за рахунок реалізації майна, тобто не більше 6303,32 дол. США та 4246,24 грн. В свою чергу, у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом, стягнута частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми. Тобто твердження та доводи на які посилається позивач у своєму позові ґрунтуються на начебто ймовірних порушеннях, які стосуються безпосередньо порядку стягнення основної винагороди та на поточний час не мають жодного підґрунтя, оскільки в даному випадку стягнення не відбулись. Також, зауважив, що 01 жовтня 2021 року в порядку статті 74 Закону України Про виконавче провадження винесена постанова про виправлення помилок у процесуальному документі, а саме постанові про стягнення з боржника основної винагороди. Вважає, що проведенні виконавчі дії та вжиті відповідні заходи примусового виконання, такими, що здійсненні в дотримання вимог діючого законодавства, в тому числі Закону України Про виконавче провадження, Закону України Про органи та осіб, що здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
До відзиву відповідачем додані матеріали виконавчого провадження № 66549900.
В судове засідання призначене на 05 жовтня 2021 року з`явився позивач.
Від відповідача, засобами електронного зв`язку, надійшов відзив на адміністративний позов.
Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні оголошено перерву до 18 жовтня 2021 року.
Учасників справи, судовими повістками про виклик до суду, повідомлено про розгляд справи на 18 жовтня 2021 року.
18 жовтня 2021 року від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання.
18 жовтня 2021 року від відповідача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження, також відповідач підтримав свою позицію викладену в відзиві від 04.10.2021 року та заперечив щодо задоволення позовних вимог.
Чергове судове засідання призначено на 21 жовтня 2021 року.
19 жовтня 2021 року від представника позивача надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що виправлення в постанові (зміна нарахування винагороди приватного виконавця) є правильним та цілком влаштовує позивача, оскільки встановлена не фіксована сума в максимально можливому розмірі, як в початковому варіанті, а відповідно до Закону 1403-VIII - 10% від ціни позову за яку буде продана квартира. Натомість таке виправлення виконано з порушенням вимог п.3 ч.3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки не є арифметичною помилкою. Таким чином, надана відповідачем постанова про виправлення "арифметичної помилки" не є належним документом, а отже не може бути прийнята як належний та допустимий доказ. Дії відповідача свідчать про те, що оскаржувана постанова дійсно містить неправильний розрахунок, а отже має бути скасована, оскільки є самостійним виконавчим документом, який може бути пред`явлений до виконання та оскарження даної постанови є єдиним способом захисту позивача.
19 жовтня 2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.
21 жовтня 2021 року до суду надійшла заява про уточнення відзиву на адміністративний позов з урахуванням додаткових пояснень від відповідача, в яких зазначено, зокрема, що у постанові про стягнення з боржника основної винагороди ВП №66549900 від 17.08.2021 року постановлено: стягнути з боржника основну винагороду в розмірі 6303,32 доларів США та 4246,24 грн. У постанові про виправлення помилок у процесуальному документі, яка на поточну дату є невід`ємною частиною постанови про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 66549900 від 17.08.2021, зазначена аналогічна сума 6303,32 доларів США та 4246,24 грн., при цьому у постанові про виправлення помилок у процесуальному документі конкретизований безпосередньо порядок стягнення. У постанові про виправлення помилки у процесуальному документі змістом додано порядок, який полягає у стягненні 10% пропорційно від суми, яка буде фактично стягнута внаслідок реалізації. Вказане словосполучення внесено з метою врегулювання наявного спору, хоча безпосередньо зазначений порядок передбачений вимогами Закону. При формуванні постанови про стягнення з боржника основної винагороди виконавець повинен зробити розрахунок основної винагороди, який формується автоматизованою системою виконавчого провадження у відповідній сумі, відповідно до розрахунку, яка зазначена у п.1 постанови.
В судове засідання призначене на 21 жовтня 2021 року учасники справи не заявились про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , згідно договору купівлі-продажу від 03 березня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А., рішення про державну реєстрацію номер 51435031, шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, визначеною при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Також, 17.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою Олександром Володимировичем в рамках виконавчого провадження № 66549900 винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 6303,32 дол.США та 4246,24 грн.
18.08.2021 зазначені постанови надіслано на адресу позивача ( АДРЕСА_3 ) та 20.08.2021 вручено ОСОБА_1 .
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 6303,32 дол.США та 4246,24 грн. від 17.08.2021 року, в рамках ВП № 66549900.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження та Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Відповідно до статті 1 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів від 02 червня 2016 року №1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 2 червня 2016 року №1403-
VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі - Закон № 1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону №1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина п`ята статті 31 Закону №1403-VIII передбачає, що, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закон №1403-VIII.
Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону №1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
З аналізу вказаних норм видно, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією приватного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.
Суд також зазначає про те, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.
Виходячи з аналізу наведених норм у їх сукупності, постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, однак, підставою отримання приватним виконавцем основної винагороди є фактичне виконання (повне або часткове) виконавчого документа та сума основної винагороди визначається у відсотках до стягнутої суми.
Таким чином, постанова про стягнення основної винагороди має визначати суму основної винагороди у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягає стягненню та яка заявлена у виконавчому документі, пред`явленому до виконання, оскільки виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, та приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження не володіє інформацією стосовно подальшого фактичного стягнення суми коштів та їх розміру. Реалізується у випадку виконання виконавчого провадження приватним виконавцем.
Судом встановлено механізм проведеного відповідачем розрахунку суми винагороди приватному виконавцю, а саме, що приватним виконавцем розраховано суму основної винагороди у розмірі 10 %, виходячи з суми, яка складається з заборгованості по кредиту та становить 6303,32 дол. США та 4246,24 грн.
Суд звертає увагу на те, що відповідна аргументація сума стягнення за виконавчим документом, що підлягає стягненню з боржника визначена приватним виконавцем в постанові від 17.08.2021 року у ВП № 66549900, проте, як встановлено з матеріалів виконавчого провадження № 66549900, виконавчий лист № 205/3695/18 виданий 09.08.2021 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська не містить конкретної визначеної суми до стягнення та не покладає на приватного виконавця обов`язку стягнення конкретно визначеної суми заборгованості.
У виконавчому листі Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/3695/18 від 09.08.2021 зобов`язано звернути стягнення на нерухомість боржника, остаточна та фактична сума вартості якої на стадії відкриття виконавчого провадження визначена не може бути.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21.01.2021 року (справа № 160/5321/20) для правильної оцінки правомірності постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця, визначеної у вигляді відсотка, винесеної приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, судам необхідно встановити предмет виконавчого провадження (стягнення сум чи передача майна за виконавчим документом).
Враховуючи, що на момент відкриття виконавчого провадження не завжди можливо визначити розмір фактично стягнутих сум чи остаточну вартість переданого майна за наслідками фактичного виконання приватним виконавцем, необхідно перевіряти механізм розрахунку, застосованого виконавцем при визначенні суми основної винагороди та наведеного ним у постанові про стягнення основної винагороди, винесеної одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
При цьому необхідно мати на увазі, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесену одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.
Отже, приватний виконавець на момент винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди не мав можливості визначити належну та точну суму основної винагороди до стягнення, а обов`язок винесення відповідної постанови покладено на приватного виконавця разом з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.
Натомість визначення конкретної суми основної винагороди не є підставою та гарантією того, що вказана сума буде стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.
Суд звертає увагу, що загальна сума заборгованості в примусовому порядку за виконавчими документом з позивача стягнута не була. Примусове виконання у межах вказаного виконавчого провадження стосується майна позивача, а саме: нерухомості, яке є предметом договору застави, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Таким чином, беручи до уваги положення ст. 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів та п. 19 Порядку № 643, а також зважаючи, що приватним виконавцем не було стягнуто з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум заборгованості, розрахунок належної суми стягнення основної винагороди приватного виконавця в силу норм Закону має бути проведений в залежності від фактично стягнутих ним сум, незалежно від визначеної до стягнення суми у постанові про стягнення основної винагороди.
Суд зазначає, що належним порядком стягнення основної винагороди приватного виконавця при зверненні стягнення на нерухомість, яка є предметом договору застави, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, є її стягнення пропорційно до фактично стягнутої суми від реалізації такого майна на прилюдних торгах.
При цьому, суд зауважує, що реалізація майна на прилюдних торгах не відбулась та відповідно й стягнення не було.
Доказів протилежного суду не надано.
У зв`язку з цим не заслуговують на увагу аргументи щодо неправильного розрахунку суми винагороди яка підлягає стягненню з боржника у виконавчому провадженні, оскільки в даному випадку така сума не є остаточною ….
Частиною сьомою статті 51 Закону № 1404 встановлено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України Про іпотеку, а у частині п`ятій цієї ж статті вказано, що за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір.
З огляду на викладене, судом не встановлено порушення прав позивача оскаржуваною постановою від 17.08.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди в сумі 6303,32 дол. США та 4246,24 грн., оскільки, як вже зазначалось, заявлена сума не є гарантією її безумовного стягнення, на підставі вказаної постанови не проведено стягнення саме визначеної суми, а обов`язок винесення постанови про стягнення основної винагороди з відсотковим визначенням суми до стягнення від орієнтовно розрахованої суми звернення стягнення на майно покладено на приватного виконавця нормою частини сьомої статті 31 Закону № 1403-VIII.
До того ж, в матеріалах виконавчого провадження № 66549900 наявна постанова приватного виконавця про виправлення помилки у процесуальному документі від 01.10.2021, якою внесено виправлення до п.1 постанови про стягнення з боржника основної винагороди шляхом стягнення з боржника основної винагороди наступним чином: основну винагороду приватного виконавця стягнути у вигляді відсотка (10 % пропорційно) від суми, яка буде фактично отримана внаслідок продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, але не більше, як 6303,32 дол. США та 4246,24 грн., яка прийнята відповідно до статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" та є чинною.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови, оскільки на час розгляду справи відомості про повне виконання боржником виконавчого листа № 205/3695/18 від 09.08.2021 в матеріалах виконавчого провадження відсутні, що є підставою для стягнення основної винагороди.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що Законом № 1403-VIIІ не передбачено повторного винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди, відтак, її скасування позбавить приватного виконавця права на передбачену законом основну винагороду.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд робить висновок, що позовна заява не підлягає задоволенню.
У відповідності до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 77, 139, 241, 245, 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Н.В. Боженко