Справа № 640/10921/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року м. Київ № 640/10921/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інвестгруп»

до Державної служби геології та надр України

про визнання протиправними та скасування припису та наказу в частині,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інвестгруп» (далі - ТОВ «Енерго-Інвестгруп») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби геології та надр України (далі - відповідач, Держгеонадр) та просить визнати протиправними та скасувати: припис Державної служби геології та надр України в особі Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю №206-19/02 від 26 березня 2019 року та наказ відповідача № 172 від 29 травня 2019 року в частині зупинення спеціального дозволу на користування надрами №4709 від 23 грудня 2015 року, наданого ТОВ «Енерго-Інвестгруп».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваним приписом від 26 березня 2019 року зобов`язано позивача подати в письмовій формі матеріали, які підтверджують факт усунення порушень шляхом надання до Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр документів та матеріалів, що підтверджують дотримання позивачем вимог законодавства про надрокористування за наведеним переліком.

Зазначений припис позивач вважає таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки: запланований строк проведення перевірки перевищує п`ять робочих днів, так як позивач є суб`єктом мікропідприємництва, через що посадові особи відповідача не були допущені до проведення перевірки, про що свідчить відповідний Акт від 26 березня 2019 року; керівник підприємства на момент прибуття посадових осіб контролюючого органу перебував у відрядженні за кордоном, при цьому позаплановий захід має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.

Окрім того, позивач стверджує, що на момент перевірки не був чинним жоден нормативно-правовий акт, який би регламентував дії посадових осіб органів державного геологічного контролю у разі їх недопущення до проведення перевірки.

Посилаючись на те, що припис може бути складений лише на підставі та за результатами проведеної перевірки та лише у разі виявлення порушень вимог законодавства про надрокористування, позивач вважає його протиправним та таким, що порушує його право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, а також право на користування надрами на підставі виданого спеціального дозволу.

Окрім того, позивач зазначає, що ураховуючи те, що підстави для проведення планового заходу державного нагляду у відповідача були відсутні, припис від 26 березня 2019 року винесено протиправно, підстави для винесення наказу від 29 травня 2019 року №172 в частині зупинення дії спеціального дозволу на користування надрами від 23 грудня 2015 року №4709 у відповідача були відсутні, у зв`язку з чим оскаржувані припис та наказ підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2019 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Відповідачем у визначений судом строк надано відзив на позовну заяву, з якого вбачаються заперечення проти позовних вимог, зазначається, що на підставі наказу №45 від 06 лютого 2019 року Департаменту державного геологічного контролю доручено провести планові перевірки надрокористувачів у березні 2019 року, зокрема й позивача на предмет дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин. Проте, позивач посадових осіб Департаменту до перевірки не допустив. За результатами перевірки складено Акт від 26 березня 2019 року про недопущення до перевірки, та згодом винесено припис №206-19/02, надано строк для усунення порушень у сфері надрокористування, на виконання якого позивачем надано матеріали, з яких виявлено ряд порушень та винесено оскаржуваний наказ №172 від 29 травня 2019 року , яким зупинено дію дозволу №4709 та надано позивачу 30 днів для усунення зазначених порушень.

Відповідач наполягає на законності оскаржуваних припису та наказу, у задоволенні позову просить відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наявних у справі матеріалів.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Згідно статті 4 Кодексу України про надра, надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування.

Перебіг строку користування надрами починається з дня одержання спеціального дозволу (ліцензії) на користування надрами, якщо в ньому не передбачено інше, а в разі укладення угоди про розподіл продукції - з дня, зазначеного в такій угоді (стаття 15 Кодексу України про надра).

Відповідно до статті 19 вказаного Кодексу надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Відповідно до Положення про Державну службу геології та надр України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року №1174 (далі - Положення №1174) центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується на реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр є Держгеонадра України, який здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені у встановленому порядку територіальні органи.

Серед іншого до повноважень Держгеонадра України віднесено здійснення регулятивної та контролюючих функцій, зокрема, відповідно до статті 61 Кодексу України про надра державний контроль за геологічним вивченням надр (державний геологічний контроль) та раціональним і ефективним використанням надр України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інвестгруп» 23 грудня 2015 року отримано спеціальний дозвіл на користування надрами, реєстраційний номер 4709, строком дії 20 років та укладено Угоду про умови користування надрами, яка є невід`ємною частиною спеціального дозволу.

З моменту отримання дозволу у позивача виникли права та обов`язки, передбачені Кодексом України про надра, Порядком надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615 (далі - Порядок №615), а також Дозволом та Угодою про умови користування надрами.

Як зазначає відповідач, на підставі затвердженого наказом №450 від 28 листопада 2018 року Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) Державної служби геології та надр України на 2018 рік, наказом №45 від 06 лютого 2019 року Департаменту державного геологічного контролю доручено провести планові перевірки надрокористувачів у березні 2019 року, зокрема, ТОВ «Енерго-Інвестгруп», на предмет дотримання вимог законодавства у сфері видобування корисних копалин, про що позивачу направлено повідомлення від 11 лютого 2019 року та вручено його 21 лютого 2019 року.

Також у повідомленні зазначено, що планова перевірка буде проведена у строк з 25 березня по 05 квітня 2019 року (10 днів).

Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено,що строк здійснення планового заходу не може перевищувати десяти робочих днів, а щодо суб`єктів мікро-, малого підприємництва - п`яти робочих днів.

Частиною третьою статті 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами мікропідприємництва є юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої форми та форми власності, у яких середня кількість працівників за звітний період (календарний рік) не перевищує 10 осіб та річний дохід від будь-якої діяльності не перевищує суму, еквівалентну 2 млн.євро, визначену за середньорічним курсом Національного банку України.

Як стверджує позивач, відповідно до спрощеного фінансового звіту суб`єкту малого підприємництва станом на 31 грудня 2018 року ТОВ «Енерго-Інвестгруп» відноситься до суб`єктів мікропідприємництва (копія спрощеного фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва міститься в матеріалах справи).

Таким чином, враховуючи те, що позивачем підтверджено обставини віднесення ТОВ «Енерго-Інвестгруп» до суб`єктів мікропідприємництва, а відповідачем не доведено іншого, суд виходить з того, що строк здійснення планового заходу у даному випадку не мав перевищувати п`яти робочих днів.

За таких обставин призначення відповідачем планової перевірки ТОВ «Енерго-Інвестгруп», яке є суб`єктом мікропідприємництва, строком на 10 днів, а саме: з 25 березня по 05 квітня 2019 року не відповідає вимогам частини п`ятої статті 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Виходячи з положень підпункту 4 частини першої статті 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суб`єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо тривалість планового заходу державного нагляду (контролю) або сумарна тривалість таких заходів протягом року перевищує граничну тривалість, встановлену частиною п`ятою статті 5 цього Закону, або тривалість позапланового заходу державного нагляду (контролю) перевищує граничну тривалість, встановлену частиною четвертою статті 6 цього Закону.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи копії Акту №02-04/06/2019-14/п-44 про недопущення до перевірки від 26 березня 2019 року, посадовим особам Департаменту державного геологічного контролю Держгеонадр відмовлено у проведенні перевірки, чим порушено вимоги статей 10,11 Закону України «Про основні засади нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо допуску посадових осіб до здійснення заходів державного нагляду (контролю).

Також зазначено, що підстави недопуску викладені у поясненні ОСОБА_1 , які досліджені судом та з їх змісту з`ясовано, що директором товариства Кузнєцовим Р.Ю. надано ОСОБА_1 довіреність на представництво інтересів товариства, проте, не надано повноважень щодо допуску чи недопуску посадових осіб Держгеонадр до проведення планової перевірки та підписання актів. На час перевірки директор ТОВ «Енерго-Інвестгруп» перебуває у відрядженні за кордоном.

Відповідно до положень частини одинадцятої статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником.

Отже, відсутність керівника товариства або уповноваженої ним особи виключала проведення перевірки.

Стосовно Акту №02-04/06/2019-14/п-44 про недопущення до перевірки від 26 березня 2019 року суд зазначає, що його складення передбачалося положеннями пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення державного геологічного контролю» від 14 грудня 2011 року №1294, яка втратила свою чинність 15 квітня 2017 року, тобто на час перевірки її положення вже не діяли.

Чинним Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» складення такого акту не передбачається, як не існує й іншого нормативно-правового акту, яким це питання було б врегульовано.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14 пункту 4 Положення №1174 Держгеонадра відповідно до покладених на неї завдань проводить планові та позапланові перевірки надрокористувачів, за результатами яких (у разі виявлення порушень вимог законодавства) складає акти, видає обов`язкові для виконання вказівки (приписи) про усунення виявлених недоліків і порушень вимог законодавства.

Виходячи з наведеного, Акт №02-04/06/2019-14/п-44 про недопущення до перевірки від 26 березня 2019 року не можна вважати Актом, складеним за результатами перевірки, оскільки внаслідок недопущення посадових осіб відповідача на об`єкт, планова перевірка фактично проведена не була та, відповідно, не було встановлено будь-яких порушень позивачем вимог законодавства у сфері надрокористування.

Згідно частини сьомої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Водночас, як зазначено в оскаржуваному приписі №206-19/02 від 26 березня 2019 року, останній складено за результатами проведеної планової перевірки ТОВ «Енерго-Інвестгруп», виявлені порушення вимог законодавства у сфері надрокористування, а саме: не допущено посадових осіб Держгеонадра до здійснення заходів державного нагляду (контролю), які проводилися з дотриманням порядку здійснення державного нагляду (контролю); не дотримується вимога Угоди про умови користування надрами від 23 грудня 2015 року №4709 в частині обов`язку надрокористувача допускати представників Держгеонадр для здійснення державного геологічного контролю.

Оскільки планова перевірка фактично не проводилася суду не зрозуміло з яких підстав відповідач дійшов висновку про недотримання позивачем наведених вимог Угоди про умови користування надрами від 23 грудня 2015 року №4709.

Виносити оскаржуваний припис та встановлювати порушення позивачем вимог законодавства у сфері користування надрами в умовах недопущення уповноважених осіб на об`єкт перевірки та фактично непроведеної перевірки відповідач не мав законних підстав.

Окрім того, як стверджує відповідач, на виконання оскаржуваного припису №206-19/02 від 26 березня 2019 року позивачем листом від 08 квітня 2019 року №4 надано матеріали, з яких виявлено порушення вимог законодавства у сфері надрокористування, зокрема: не виконуються особливі умови Держгірпромнагляду, методика контролю за процесом дослідно-промислової експлуатації, термінів її проведення, оформлення проекту дослідно-промислової розробки та погодження його з Держгірпромнаглядом України: не надано проекту дослідно-промислової розробки родовищ з подальшим видобуванням нафти, газу; не представлено лист Держекоінспекції у Львівській області від 04 вересня 2014 року №02-3669, виконання якого є особливою умовою спеціального дохволу на користування надрами та матеріали, що підтверджують виконання його умов, відсутній проект Програми розробки робіт з геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ, з подальшим видобуванням нафти, газу.

Виходячи з наведеного, відповідач дійшов висновку, що товариством не виконується Угода про умови користування надрами від 23 грудня 2015 року №4709, проте, жодних документів, з яких відповідач дійшов такого висновку, суду не представлено.

Згідно пункту 22 Порядку №615 дія дозволу зупиняється органом з питань надання дозволу безпосередньо або за поданням Мінприроди, центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політики у сфері здійснення державного гірничого нагляду, епідеміологічного нагляду (спостереження), державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, органів місцевого самоврядування, органів ДФС у разі:

1) порушення надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр;

2) виникнення внаслідок проведення робіт, пов`язаних з користуванням ділянкою надр, безпосередньої загрози життю чи здоров`ю працівників або населення;

3) невиконання в установлений строк приписів уповноважених органів щодо усунення порушень законодавства у сфері надрокористування або охорони навколишнього природного середовища;

4) наявності підстав, передбачених Законом України «Про санкції»;

5) невиконання умов висновків з оцінки впливу на довкілля та/або висновків державної екологічної експертизи;

6) відсутності висновку з оцінки впливу на довкілля та/або висновку державної екологічної експертизи діяльності з виддобування корисних копалин, геологічного вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислової розробки родовищ, з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовищ).

Відповідачем 29 травня 2019 року виданий наказ №172, яким, зокрема, позивачу у зв`язку з невиконанням припису від 26 березня 2019 року №206-19/02 зупинено спеціальний дозвіл на користування надрами №4709 від 23 грудня 2015 року та наданий строк 30 календарних днів на усунення порушень.

Разом з тим, враховуючи встановлені судом обставини фактичного непроведення відповідачем планової перевірки, відсутності підстав для висновків про наявність порушень позивачем вимог законодавства у сфері надрокористування, протиправності винесеного припису №206-19/02 від 26 березня 2019 року, правові підстави для винесення оскаржуваного наказу від 29 травня 2019 року №172 «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів» в частині зупинення спеціального дозволу на користування надрами №4709 від 23 грудня 2015 року, наданого ТОВ ««Енерго-Інвестгруп», у відповідача були відсутні, у зв`язку з чим суд у свою чергу вбачає правові підстави для визнання його протиправним та скасування в зазначеній частині.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду справи суд перевіряє, чи прийняті (вчинені) рішення:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши позовні вимоги на предмет дотримання відповідачем положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, визначені законами України, необґрунтовано, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), нерозсудливо, без урахування особи на участь у процесі прийняття рішення.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд вбачає правові підстави для повного задоволення позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до частини першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якими судові витрати підлягають поверненню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень при задоволенні позову.

Звертаючись до суду, позивачем відповідно до виписок по особовому рахунку від 26 квітня та від 14 червня 2019 року сплачено 3 842,00 грн. судового збору за дві позовні вимоги немайнового характеру.

Виходячи з такого, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 842,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інвестгруп» до Державної служби геології та надр України про визнання протиправними та скасування припису та наказу в частині задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати припис Державної служби геології та надр України в особі Західного міжрегіонального відділу Департаменту державного геологічного контролю від 26 березня 2019 року №206-19/02.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології та надр України № 172 від 29 травня 2019 року «Про поновлення, зупинення дії, анулювання спеціальних дозволів на користування надрами, встановлення термінів на усунення порушень та внесення змін до наказів» в частині зупинення спеціального дозволу на користування надрами №4709 від 23 грудня 2015 року, наданого Товариству з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інвестгруп».

4. Стягнути за рахунок бюжетних асигнувань Державної служби геології та надр України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інвестгруп» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 842,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві грн. 00 коп.)

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інвестгруп», адреса: 82180, Львівська область, Дрогобицький район, смт Підбуж, вул. Шевченка, 2, адреса для листування: 79016, м. Львів, вул. Замкнена, 3, кв. 2, , тел. +38(032)240349.

Відповідач: Державна служба геології та надр України, адреса: 03680, м. Київ, вул. А Цедіка, 16, , тел.+, ел.пошта: http://www.geo.gov.ua.

Суддя В.І. Келеберда