Справа № 440/3975/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Алєксєєва Н.Ю.

28 жовтня 2021 р. Справа № 440/3975/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу,-

В с т а н о в и в:

27.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати повністю Наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України № 372 від 02.07.2020 року, яким було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани до поліцейського взводу №1 роти тактико-оперативного реагування БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП старшого сержанта поліції ОСОБА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.01.2020 року під час виконання службових обов`язків ним було отримано декілька ударів від гр. ОСОБА_2 , про що було повідомлено до поліції та СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області було розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000061 від 05.01.2020 року за ч. 2 ст. 345 КК України. Крім того, він був допитаний в якості потерпілого та дав всі вичерпні покази стосовно подій 04.01.2020 року. Згодом ОСОБА_1 вирішив пробачити ОСОБА_2 та написав слідчому заяву про те, що претензій з приводу цієї ситуації не має. Враховуючи, що ч. 2 ст. 345 КК України передбачає відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто для наявності складу злочину в діях особи достатньо побоїв, вирішив не витрачати час на проведення експертиз. Позивач зазначає, що його відмова від проходження судово-медичної експертизи не перешкоджала слідчому та прокурору продовжувати досудове розслідування і у випадку доведеності вини ОСОБА_2 , доведеності всіх інших елементів складу злочину, притягти його до кримінальної відповідальності. Також вказує, що його заява про закриття кримінального провадження не могла бути підставою для закриття справи, оскільки не відноситься до справ приватного обвинувачення і не може бути закрита за заявою потерпілого. При цьому, позивач зазначає, що в процесі досудового розслідування вищевказаного провадження він не перебував в безпосередньому процесі служби і мав право вільно користуватися своїми процесуальними правами, в тому числі у взаємовідносинах із іншими учасниками цього провадження, подавати відповідні заяви, клопотання, які вважав за необхідне.

Проте, на підставі листа Департаменту внутрішньої безпеки від 22.04.2020 року № Б-17777, винесено наказ Департаменту патрульної поліції № 856 від 08.05.2020 року про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії стосовно ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що висновки відповідача, викладені в оскаржуваному Наказі, стосовно того, що він своїми діями перешкоджав іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки та підривав авторитет Національної поліції України є нічим не обґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , Департамент патрульної поліції Національної поліції України у відзиві вказує, що позивач перебуваючи в статусі потерпілого по вищезазначеному кримінальному провадженні, відмовився від проходження судово-медичної експертизи. Відповідно до довідки, отриманої у відділенні кадрового забезпечення БПП в м. Кременчук УПП в Полтавській області ДПП по факту травмування позивача проведено службове розслідування, за результатами якого комісія дійшла висновку, що зазначений нещасний випадок стався сержантом поліції ОСОБА_1 в період проходження служби при виконанні службових обов`язків. Крім того, дисциплінарною комісією встановлено, що на підставі клопотання сержанта поліції ОСОБА_1 в порядку ст. 284 КПК України, слідчим Дев`ятисильною Ю.М. закрито кримінальне провадження від 05.01.2020 року №000061, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення у діях ОСОБА_3 , тобто відмова позивача від проходження судово-медичної експертизи унеможливлює встановлення слідчим ОСОБА_4 у діянні ОСОБА_3 складу злочину, що виключає кримінальну відповідальність особи. Таким чином, під час проведення службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено порушення позивачем службової дисципліни, що виразився у вчиненні дій, що створили перешкоду слідчому провести перевірку у кримінальному провадженні, розпочату за фактом заподіяння працівникові правоохоронного органу побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Ураховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ст. 345 КК України це злочин проти авторитету органів державної влади, учинене стосовно ОСОБА_1 як працівника Національної поліції, останній в порушення вимог п. 6 ч.3 ст. 1 Дисциплінарного статуту, своїми діями (бездіяльністю) перешкоджає іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також підриває авторитет Національної поліції України, що зумовило сприянням в ухиленні від встановленої законом відповідальності ОСОБА_3 .

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено про те, що відповідачем не в повному обсязі з`ясовано всі обставини, які стали підставою для проведення службового розслідування, а тому висновки, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, який виразився у перешкоджанні іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки , а також який підривав авторитет Національної поліції України не є об`єктивними, не відповідають обставинам справи, оскільки слідчий не був позбавлений можливості надалі проводити досудове розслідування, без врахування клопотання позивача про закриття кримінального провадження та на підставі медичної документації, в якій зафіксовано отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження від гр. ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 року повністю і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що слідчий не був позбавлений можливості надалі проводити досудове розслідування, а саме, на підставі медичної документації, в якій зафіксовано отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження від гр. ОСОБА_3 , з підстав, що довідка Станції екстреної медичної допомоги №2 м. Кременчук КП «Полтавський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 15.01.2020 року № 11, яка наявна в матеріалах вищевказаного кримінального провадження не є повноцінним документом, що містить вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг, оскільки, містить відомості лише про виклик бригади екстреної медичної допомоги та попередній діагноз з яким позивача доставлено до приймального відділення 3-ї міської лікарні. Крім того, відсутні мотиви відхилення судом відомостей щодо постанови про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 27.08.2020 року, яка була прийнята після проведення службового розслідування.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю - доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач поліцейський взводу № 1 роти тактико-оперативного реагування батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Тєтєнов Д.Г. проходить службу в органах Національної поліції України.

04.01.2020 року до чергової частини Кременчуцького відділу поліції ГУ НП в Полтавській області надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 04.01.2020 року близько 18.40 год. під час виконання службових обов`язків (обслуговування виклику про сімейну сварку) перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 у під`їзді біля кв. АДРЕСА_2 він отримав тілесні ушкодження від гр. ОСОБА_3 (а.с. 180).

05.01.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесений відповідний запис (номер кримінального провадження 90000061, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч. 2 ст. 345 КК України).

Постановою старшого слідчого Кременчуцького ВП ГУ НП в Полтавській області від 22.02.2020 року ОСОБА_4 кримінальне провадження № 90000061 від - 5.01.2020 року, ч. 1 ст. 185 КК України, закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. -219-220).

В обґрунтування прийнятого рішення слічим зазначено про те, що під час досудового розслідування від потерпілого ОСОБА_1 надійшло клопотання про відмову від проходження судово-медичної експертизи, припинення перевірки за даним фактом та закриття кримінального провадження. Враховуючи, що потерпілий відмовився проходити судово-медичну експертизу, тому встановити ступінь тяжкості отриманих тілесних ушкоджень не представляється можливим, а відповідно і встановити об`єктивну сторону даного злочину не можливо. Тому, в даному діянні відсутній склад кримінального правопорушення.

Листом Департаменту внутрішньої безпеки від 14.04.2020 року №4030/42-15 ЦА/02-20, який надійшов до Департаменту патрульної поліції 22.04.2020 року, зареєстрований за вх. № 17777, повідомлено, що під час здійснення організації та контролю за станом розкриття злочинів учинених стосовно поліцейських встановлено, що 04.01 2020 року поліцейському роти ТОР БПП в місті Кременчук УПП в Полтавській області ДПП сержанту поліції Тєтєнову Д.Г. під час виконання службових обов`язків громадянином ОСОБА_3 нанесено тілесні ушкодження. Про факт нанесення тілесних ушкоджень сержант поліції ОСОБА_1 , безпосередньо повідомив до поліції за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102».

За даним фактом, 05.01.2020 року СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000061 за ч. 2 ст. 345 КК України та 22.02.2020 року слідчим прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення в діях ОСОБА_3 .

Враховуючи вказану інформацію, Департаментом внутрішньої безпеки запропоновано призначити проведення службового розслідування (а.с. 99).

Наказом ДПП НП України за № 856 від 08.05.2020 року «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» таке службове розслідування було призначено.

Висновком, затвердженим Начальником Департаменту патрульної поліції від 01.07.2020 року, за результатами службового розслідування встановлено, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, знайшли своє об`єктивне підтвердження частково.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції № 372 від 02.07.2020 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани (а.с. 18-19).

Як зазначено у наказі у ході службового розслідування дисциплінарною комісією встановлено, що 04.01.2020 року старшому сержанту поліції ОСОБА_1 під час виконання службових обов`язків ОСОБА_3 наніс тілесні ушкодження.

Про цей факт старший сержант поліції ОСОБА_1 повідомив до поліції на скорочений номер екстреного виклику поліції « 102», зважаючи на що, 05.01.2020 року СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000610 за частиною другою статті 345 Кримінального кодексу України. 22.02.2020 року старшим слідчим СВ Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області Дев`ятисильною Ю.М. прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку з неможливістю проведення слідчих дій та подальшого розслідування зазначеного кримінального правопорушення, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 відмовився брати участь у проведенні судово-медичної експертизи та клопотав про закриття кримінального провадження.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 345 Кримінального кодексу України передбачає відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Пунктом 3.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6, визначено, що побої не становлять особливого виду ушкоджень. Вони характеризуються заподіянням багаторазових ударів. Якщо після побоїв на тілі потерпілого залишились ушкодження, їх оцінюють за ступенем тяжкості, виходячи із звичайних ознак. Якщо побої не залишили після себе ніяких об`єктивних слідів, судово-медичний експерт відмічає скарги потерпілого, вказує, що об`єктивних ознак ушкоджень не виявлено і не встановлює ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, за дорученням слідчого судді чи суду, наданим за клопотанням сторони кримінального провадження або, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Не допускається проведення експертизи для з`ясування питань права.

Слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо: 1) встановлення причин смерті; 2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; 3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності; 4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості; 5) встановлення статевої зрілості потерпілої особи в кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених статтею 155 Кримінального кодексу України; 6) визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України, проведення експертизи для вирішення питань, які вказані слідчим, є обов`язковим.

Колегія суддів зауважує, що під час проведення означеного вище службового розслідування не був установлений такий юридичний факт, як відмова ОСОБА_1 від виконання ухвали слідчого судді про проведення судово-медичної експертизи в рамках кримінального провадження № 90000061.

Також колегія суддів зазначає, що дії позивача, спрямовані на примирення в рамках кримінального провадження узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 06.12.18 року (справа N 5-27 кс 16), згідно з якою при визначенні того, чи можна укладати угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим щодо злочинів середньої тяжкості - двооб`єктного (багатооб`єктного) злочину (ч. 2 ст. 345 КК України), суд має керуватись не тільки формальними вимогами норм статей 468, 469, 474 КПК України щодо видів угод про примирення і класифікацію злочинів, щодо яких такі угоди можуть укладатися, а й чітко дотримуватись їх засадничих принципів. Для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу. Адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Частиною 2 ст. 2 КАС України унормовано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний наказ відповідача не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищенаведені фактичні обставини справи, які встановлені судом під час розгляду справи, підтверджені належними письмовими доказами та свідчать про протиправність спірного наказу щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки відповідачем не доведено наявності у діянні позивача складу дисциплінарного проступку, вчиненого проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц