Справа № 360/4217/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4217/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Бондаренка Юрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява адвоката Бондаренка Юрія Юрійовича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДПС у Луганській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Луганській області № Ф-66451-50-У від 26 лютого 2021 року про сплату недоїмки з єдиного внеску в розмірі 37788,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26 лютого 2021 року начальником Головного управління ДПС у Луганській області винесено вимогу № Ф-66451-50-У про сплату ОСОБА_1 недоїмки з єдиного внеску в розмірі 37788,74 грн.

30 липня 2021 року від державного виконавця Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби позивач дізнався про наявність вище зазначеної вимоги.

З посиланням на норми Конституції України та Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, представник позивача вважає, що вимога є протиправною.

21 вересня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) надійшов відзив на позов (арк. спр. 72-77) в якому зазначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску встановлений Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464- VТ) зі змінами та доповненнями, та прийнятими відповідно до нього нормативно - правовими актами.

Контролюючим органом направлено на адресу позивача оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 26 лютого 2021 року № Ф-66451-50, яка вважається отриманою останнім 30 квітня 2021 року, в силу статті 42 Податкового кодексу України, що підтверджується відміткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до реєстраційних та облікових даних платників податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебував на обліку, як фізична особа-підприємець у Головному управлінні ДПС у Луганській області (м. Лисичанськ) на -загальній системі оподаткування з 21 травня 2007 року по 31 липня 2021 року (31 липня 2021 року прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності).

Відповідно до інформаційних баз даних податкового органу ОСОБА_1 в інтегрованій картці платника (далі - ІКП) за кодом платежу 71040000 в автоматичному режимі проведено нарахування єдиного внеску з врахуванням абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI за період з 01 січня 2017 року по 29 лютого 2020 року та за період з 01 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року у сумі 37788,74 грн.

Станом на теперішній час, відповідно даних ITC «Податковий блок» податковий борг зі сплати єдиного внеску (КДБ 71040000) залишається несплаченим позивачем.

В той час період, за який складається борг зі сплати єдиного внеску згідно вимоги від 26 лютого 2021 року № Ф-66451-50-У охоплює період з 01 січня 2017 року по 29 лютого 2020 року та період з 01 червня 2020 року по 30 листопада 2020 року у сумі 37788,74 грн, тобто заборгованість з єдиного внеску утворилась ще до внесення змін до Закону № 2464-VІ стосовно звільнення від сплати за себе єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, які одночасно є найманими працівниками.

Відповідач вважає, що ним правомірно винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф66451 -50-У від 26 лютого 2021 року, яка є узгодженою та підлягає виконанню згідно вимог діючого законодавства. Просить у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху, визначено недоліки позову та встановлено строк для їх усунення (арк. спр. 23-24).

Ухвалою суду від 01 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 30-31).

Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено (арк. спр. 43-44).

Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року позов залишено без руху (арк. спр. 82-83).

Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено; заяву представника позивача про визнання причини пропуску строку звернення до суду поважними задоволено; визнано причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновлено позивачу строк звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправною та скасування вимоги (арк. спр. 97-99).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), з 02 червня 2015 року по 03 травня 2019 року працював на посаді електромонтажника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс» та з 23 травня 2019 року працює на посаді електромонтажника з ремонту та обслуговування електроустаткування Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергосервіс», та на користь позивача сплачується єдиний внесок, що підтверджено копіями документів, а саме: паспортом громадянина України (арк. спр. 6-7), карткою платника податків (арк. спр. 8), трудовою книжкою (арк. спр. 9-13), довідкою форми ОК-5 (арк. спр. 14-16) та довідкою № 04/10 від 04 жовтня 2021 року (арк. спр. 94).

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований з 18 травня 2007 року за номером 0004296 фізичною особою підприємцем та 31 липня 2021 року припинив підприємницьку діяльність, номер запису 001004296 (арк. спр. 102-103).

26 лютого 2021 року відповідачем сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-66451-50-У на суму боргу станом на 31 січня 2021 року у розмірі 37788,74 грн (арк. спр. 51, 69), яку направлено на адресу позивача, але повернуто без вручення адресату за закінченням терміну зберігання (арк. спр. 53, 70).

29 липня 2021 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 66118090 з примусового виконання вимоги про сплату боргу від 26 лютого 2021 року № Ф-66451-50-У (арк. спр. 17, 87).

30 липня 2021 року позивача ознайомлено із матеріалами виконавчого провадження ВП № 66118090 з примусового виконання вимоги про сплату боргу від 26 лютого 2021 року № Ф-66451-50-У (арк. спр. 87 зв.б.).

Згідно з даними інтегрованої картки за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 14 вересня 2021 року за позивачем обліковується недоїмка по сплаті єдиного внеску для фізичних осіб підприємців в тому числі, які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність сумі 37788,74 грн (арк.спр. 54-56).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 04 липня 2013 року № 406-VII до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464-VI) та ПК України внесені зміни, відповідно до яких право адміністрування єдиного внеску, яке раніше було у органів Пенсійного фонду України, передано органам доходів і зборів.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI ).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з п. 2 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

За змістом ч.1 ст. 5 Закону № 2464-VІ облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VІ, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-V визначено, що платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому, недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (пункт 1 частини першої статті 6 Закону № 2464-VI).

Суд зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи- підприємця Законом № 2464-VI у спірний період (до 01.01.2021) не було врегульовано.

З огляду на предмет спору у цій справі, суд вважає за необхідне зазначити, що особа, яка зареєстрована як ФОП, проте не веде господарську діяльність та не отримує доходи, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.

Разом з тим, якщо особа, крім реєстрації як ФОП, ще є найманим працівником, така особа є застрахованою, а тому єдиний внесок за неї сплачується роботодавцем.

Таким чином, нарахування єдиного внеску особі, зареєстрованій як ФОП та одночасно, яка перебуває у трудових відносинах та за яку єдиний внесок сплачує роботодавець, фактично спричиняє подвійну сплату єдиного внеску, що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як ФОП (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Судом встановлено, що оскаржувана вимога включає в себе суми ЄСВ, нараховані податковим органом ОСОБА_1 як підприємцю за період 2017-2020 роки.

Однак, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача, ОСОБА_1 починаючи з червня 2015 року є найманим працівником, за якого роботодавцем сплачується єдиний внесок у розмірі не меншому за розмір мінімального страхового внеску (арк. спр. 14-16).

Враховуючи те, що єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у відповідний період нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем..

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19.

Отже, покладення відповідачем на позивача обов`язку сплати єдиного внеску, визначеного у спірній вимозі, суд вважає незаконним.

Щодо самої вимоги суд зазначає таке.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами податковий орган, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції Наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2021 року № 790) (далі - Інструкція № 449).

Згідно п.1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Абзацом 2 п.2 розділу VI Інструкції № 449 встановлено, що у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

За приписами пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається) платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4 розділу VІ Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІТС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

З аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що сформована податковим органом вимога повинна відповідати встановленій формі згідно із додатком 6 до Інструкції № 449.

З матеріалів справи, судом встановлено, що позивач перебуває на обліку відповідача та відповідно до даних інтегрованої картки платника податків та спірної вимоги має борг (недоїмку) в сумі 37788,74 гривень.

Разом з цим, матеріали справи, зокрема, корінець вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 26 лютого 2021 року № Ф-66451-50, свідчать про те, що відповідачем сформовано вимогу у формі, відповідно до Додатку 7 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 4 розділу VI) в редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469, а не у формі відповідно до Додатку 6 до Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 4 розділу VI) у редакції наказу Міністерства фінансів України від 21 грудня 2020 року № 790.

Тобто, відповідачем сформовано спірну вимогу, яка не відповідає затвердженій формі, а тому суд дійшов висновку про те, що вказана вимога є незаконною, та як наслідок,підлягає визнання протиправною та скасуванню.

Згідно частини першої та другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до квитанції № 0.0..1 від 25 серпня 2021 року за подання позову сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн (арк. спр. 28).

Оскільки позов підлягає задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь позивача судовий збір у сумі 908.00 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Бондаренка Юрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 (( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Луганській області (місце знаходження: 93404, Луганської області, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, 72, ідентифікаційний код ВП 44082150) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Луганській області № Ф-66451-50-У від 26 лютого 2021 року на суму 37788,74 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива