Справа № 520/19336/21
Суддя: Бадюков Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

29 жовтня 2021 року № 520/19336/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бадюкова Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни (вул. Златоустівська, буд. 55, офіс 61, м. Київ, 02094), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю СМАРТФІНАНС (вул. Польова, буд. 24-Д, м. Київ, 03056, ) визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни (далі по тексту відповідач, державний виконавець), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю СМАРТФІНАНС (далі по тексту третя особа, ТОВ «Смартфінанс, товариство), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2021 ВП №66616341.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною через те, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а виконавчим округом приватного виконавця Павелків Т.Л. є місто Київ, відкриття виконавчого провадження відбулось за межами компетенції приватного виконавця. Також приватний виконавець не встановив наявності належного ОСОБА_1 майна на території м. Києва.

Стягувачем при поданні заяви про примусове виконання виконавчого напису не зазначено та не надано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 дійсно має власні грошові кошти (майно) на зазначеному у заяві рахунку, а відповідачем при прийнятті виконавчого документа до виконання вказані обставини не перевірено.

ДПС України на запит приватного виконавця також не вказала наявність у позивача відкритих рахунків.

Отже, приватний виконавець на момент відкриття виконавчого провадження володів лише інформацією щодо місцезнаходження боржника, яке не належить до його виконавчого округу.

Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові ВС від 06.04.2021 у справі №640/25005/19.

Аналізуючи наведене правове регулювання у контексті встановлених обставин справи, а також через призму згаданих вище правових висновків Верховного Суду, відповідач, приймаючи спірну постанову про відкриття виконавчого провадження за повідомленим стягувачем місцем проживання боржника (позивача у справі), яке не є його (боржника) зареєстрованим місцем проживання, й за відсутності належного підтвердження того, що останній має чи будь-коли мав (зокрема, на дату винесення спірної постанови) майно на території міста Києва чи фактично там проживав, діяв неправомірно, тому постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2021 р. ВП №66616341 є протиправною та підлягає скасуванню. Просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача до суду надав відзив на адміністративний позов в якому просив відмовити у задоволені позову оскільки на адресу приватного виконавця Павелків Т.Л. надійшла заява вих. 1608520 від 16.08.2021 року від ТОВ «СмартФінанс» про примусове виконання рішення.

Відповідно до вказаної заяви, стягувач просив приватного виконавця відкрити, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 19314 виданого 28.07.2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 на користь ТОВ «Смарт Фінанс» заборгованості у розмірі 28 797, 83 грн.

Варто звернути увагу, що у вищевказаній заяві за вих. №1608520 від 16.08.2021 року, стягувач повідомив приватного виконавця Павелків Т.Л. про те, що у боржника, ОСОБА_1 , наявне майно, а саме: рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105.

Крім того, до заяви про примусове виконання рішення стягувачем було додано довідку та виписку у яких чітко зазначено, що у ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Банк Форвард», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, з наявним залишком власних коштів у розмірі 0,7 грн.

Просив відмовити у позові.

Третя особа, повідомлена належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи до суду представника не направила, заяв та/або клопотань про розгляд справи без участі її представника, або відкладення розгляду справи не надходило, правом надати письмові пояснення не скористалась.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи в порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.08.2018 р. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі виконавчого напису № 19314, виданого 28.07.2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. про стягнення з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) 27697, 83 грн. заборгованості по кредитному договору та заяви вих. 1608520 від 16.08.2021 року від ТОВ «СмартФінанс» про примусове виконання рішення приватним виконавцем Павелків Т.Л.. яка здійснює діяльність в межах міста Києва, відкрила виконавче провадження №66616341 відносно боржника ОСОБА_1 , згідно постанови від 26.08.2021 ВП №66616341.

Відповідно до заяви вих. 1608520 від 16.08.2021 року від ТОВ «СмартФінанс» про примусове виконання, стягувач просив приватного виконавця відкрити, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 19314 виданого 28.07.2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 на користь ТОВ «Смарт Фінанс».

Увищевказаній заяві за вих. №1608520 від 16.08.2021 року, стягувач повідомив приватного виконавця Павелків Т.Л. про те, що у боржника, ОСОБА_1 , наявне майно, а саме: рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105, а також стягувачем було виписку від 26.08.2021 року, згідно яких у ОСОБА_1 на рахунку є наявним залишком власних коштів у розмірі 0 грн.10 коп.

Не погодившись із вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження, позивач звернувсь до суду за захистом на його думку, порушеного права.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року № 1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон № 1404) та Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон № 1403).

За визначенням статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 регламентовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Абзацом другим частини першої статті 19 Закону № 1404 встановлено, що право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1404 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону № 1404 у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною першою статті 25 Закону № 1403 визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України Про виконавче провадження знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (частина шоста статті 25 Закону № 1403).

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1404 приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон № 1404 визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. Якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх примусового виконання.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1404 виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Згідно з частиною п`ятою статті 24 Закону № 1404 у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону № 1404 стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною першою статті 190 Цивільного кодексу України визначено, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (частина перша статті 179 Цивільного кодексу України).

Разом з цим, відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (пункт 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).

Матеріалами справи встановлено, що стягувачем при поданні заяви про примусове виконання рішення не зазначено та не надано доказів, які б підтверджували, що боржник дійсно має власні грошові кошти (майно) на рахунку, позаяк за математичними правилами заокруглення та розрахунків сума від 1 до 49 копійок, округлюється в бік зменшення до найближчої суми, яка закінчується на 0 копійок, а сума, що закінчується від 50 до 99 копійок, округлюється в бік збільшення до найближчої суми, яка закінчується на 0 копійок.

У нашому випадку сума залишку на рахунку становить 0 грн., позаяк сума становить 10 копійок, що свідчить про відсутність майна відповідача та наявність суто формального підходу до питання місця відкриття виконавчого провадження з метою створення територіальної зручності для стягувача.

Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки саме матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунок у банку, який є засобом, механізмом, способом безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.

З огляду на викладене, наявність рахунку в банку може бути підставою для відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження банку лише за умови наявності коштів боржника на цьому рахунку.

Відповідачем не надано суду доказів наявності у позивача на час відкриття спірного виконавчого провадження рахунку та наявності коштів в банку, розташованого в м. Києві.

Посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 10 вересня 2018 року по справі № 905/3542/15, не може бути прийнято судом при розгляді даної справи, оскільки вказана постанова прийнята щодо інших правовідносин і в ній Верховним Судом надана оцінка правовідносинам щодо правомірності дій приватного виконавця з виконання ухвали суду про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти, що належать боржнику та знаходяться на його банківських рахунках, а не щодо відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням карткового рахунку боржника за відсутністю доказів про наявність на цьому рахунку грошових коштів.

Щодо посилання відповідача на лист-роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 червня 2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Лист-роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 червня 2018 року № 23123/16620-33-18/20.5.1 не є нормативно-правовим актом, має виключно рекомендаційний характер для застосування в роботі, зокрема, приватними виконавцями, не є джерелом права, а тому не може бути застосований при розгляді даної справи.

Суд зауважує, що в силу частин першої та другої статті 4 Закону №1403-VIII приватний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність, а також повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Також, в силу положень статті 16 Закону №1403-VIII приватний виконавець є особою, уповноваженою державою на примусове виконання рішень, тобто є суб`єктом владних повноважень, на дії якої поширюються вимоги, встановлені статтею 2 КАС України.

Зокрема, суб`єкти владних повноважень мають приймати рішення (вчиняти дії) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та неупереджено.

Згідно правового висновку Верховного Суду у постанові постанові від 15 липня 2021 року по справі № 380/9335/20 (адміністративне провадження № К/9901/6782/21), щодо положень статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» в контексті визначення місця проживання боржника, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження відомості у виконавчому документі стосовно місця проживання боржника, зазначено, що у виконавчому провадженні місце проживання боржника відіграє важливу роль як для визначення виконавчого округу, в якому має здійснюватися виконавче провадження, так і для можливості реалізації боржником своїх прав і виконання обов`язків у виконавчому провадженні. Отже, відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі, до якого належить зареєстрована адреса місця проживання боржника, відповідатиме принципу юридичної визначеності, вимогам, установленим частиною другою статті 2 КАС України та вимогам статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на те, що місце проживання позивача як боржника не належить до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність та відомості щодо якої внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців, а також при прийнятті виконавчого документа до виконання відповідачем не було перевірено наявність коштів боржника на рахунку, зазначеному стягувачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , адже підстави, визначені законом для відкриття виконавчого провадження на території міста Києва, були відсутні. Як наслідок, така постанова носить формальний та протиправний характер та підлягає скасуванню.

За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, обраний позивачем спосіб судового захисту відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, внаслідок чого позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно приписів ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАСУ кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За статтею 90 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладене вище в сукупності, суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень за правилами ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України не довів юридичну правильність і фактичну обґрунтованість спірного рішення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду згідно квитанції 0.0..1 від 05.10.2021 сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн., який належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни (вул. Златоустівська, буд.55, офіс 61, м.Київ, 02094) , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю СМАРТФІНАНС (вул. Польова, буд.24-Д, м.Київ, 03056, ) визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 26.08.2021 ВП №66616341.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (вул. Златоустівська, буд.55, офіс 61, м.Київ, 02094) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , зареєстрована адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.10.2021 року.

Суддя Бадюков Ю.В.