Справа № 420/6124/21
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6124/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Закуріної К.М.,

за участю:

представника позивача Тащі С.М. (згідно ордеру),

представника відповідача Горнецької М.В. (згідно витягу),

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 14 квітня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 22.12.2020 №198 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 »;

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 09.03.2021 № 77 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві з 09.03.2021, у зв`язку зі скороченням штату державних службовців, з припиненням державної служби;

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, або, у разі ліквідації її на день ухвалення судового рішення, на рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей;

4. Стягнути з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.03.2021 по день винесення рішення суду.

Ухвалою від 19 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

11 травня 2021 року ухвалою продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою від 18 травня 2021 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

04 червня 2021 року ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників процесу.

Ухвалою суду від 25 червня 2021 року заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» задоволено та ухвалено судові засідання по справі № 420/6124/21 здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua - «EasyCon»).

30 червня 2021 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про витребування доказів задоволено, витребувано у Державного бюро розслідувань належним чином засвідчені копії: наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 № 581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» з додатком №3 (по ТУ ДБР у м. Миколаєві); наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 №201 дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві» з додатком №5; наказу Державного бюро розслідувань від 25.01.2021 №45 дск «Про затвердження та введення в дію штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2021 рік»; зобов`язано Державне бюро розслідувань надати до Одеського окружного адміністративного суду витребувані судом докази у п`ятиденний строк з моменту отримання копії ухвали.

Ухвалою суду від 22 вересня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/6124/21 до судового розгляду по суті.

19 жовтня 2021 року до суду від представника позивача за вх. №ЕС/2189/21 надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції із використанням системи «Easycon».

Ухвалою суду від 19 жовтня 2021 року заяву представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Ухвалено судові засідання по справі № 420/6124/21 для представника позивача адвоката Тащі Сергія Михайловича здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua - «EasyCon»).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що її звільнено з посади на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із скороченням штату державних службовців. Позивач вважає своє звільнення таким, що відбулось в порушення норм законодавства, оскільки їй не було запропоновано іншої рівнозначної або нижчої вакантної посади. Вказує, що директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві до 06.03.2021 не мав повноважень керівника державної служби у правоохоронному органі, а відтак й не мав жодних повноважень керівника державної служби щодо державних службовців очолюваного ним правоохоронного органу. Вважаючи свої права на працю порушеними, позивач звернулась до суду з позовною заявою.

24 червня 2021 року до суду (вх.№33104/21) від Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що наказом Державного бюро розслідувань були затверджені зміни до штатного розпису на 2020 рік, які введені в дію з 23.12.2020 внаслідок чого було виведено сектор організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення. Структурний підрозділ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві у якому проходила службу позивач до звільнення ліквідовано, а як наслідок скорочено усі посади державної служби у відповідному підрозділі. Зазначає, що оскаржувані накази підписано директором Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві у межах наданих повноважень, а призначення його директором не є предметом спору у даній справі. Вказує, що Закон України «Про державну службу» є спеціальним законом з питань вступу, проходження та припинення державної служби, а відтак ст.87 зазначеного Закону не передбачено обов`язкового пропонування вакансії державному службовцю, який звільняється.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом відповідача на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 (т.1 а.с.28-38), ОСОБА_1 з 19.10.2018 прийнята до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та звільнена 09.03.2021.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві прийняло наказ від 14.01.2020 №2-ОС «Про переведення ОСОБА_1 » (т.1 а.с.150), яким, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 13, частини 1 статті 14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статті 41, 89 Закону України «Про державну службу», наказано призначити ОСОБА_1 на посаду головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення, з 15 січня 2020 року, шляхом переведення з посади головного спеціаліста фінансово-економічного сектору, за її згодою.

Державне бюро розслідувань прийняло наказ від 15.10.2020 №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» (т.1 а.с.218-219), яким наказано затвердити структуру та штатну чисельність територіальних управлінь Державного бюро розслідувань у т.ч. структуру Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (Додаток 3) (п.1.3.).

Додатком 3 до наказу Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 (т.1 а.с.220) визначено структуру Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, серед яких відсутній сектор організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення.

Державне бюро розслідувань прийняло наказ від 20.10.2020 №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві» (т.1 а.с.221), яким наказано, окрім іншого, затвердити зміни до штатного розпису на 2020 рік №5 Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві та ввести в дію з 23 грудня 2020 року (п.2).

Відповідно до змін до штатного розпису на 2020 рік №5 Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, що вводяться в дію з 23.12.2020 (т.1 а.с.222-223), виводяться з штатного розпису, окрім іншого, сектор організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення.

Загалом, як вбачається з вказаних змін до штатного розпису, виведено зі штатного розпису 23 посади (державної служби, посад з функцією обслуговування та робітників), а введено до штатного розпису 9 посад.

Як вбачається з наказу Державного бюро розслідувань від 25.01.2021 №45ДСК «Про затвердження та введення в дію штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві на 2021 рік» (т.1 а.с.215-217), він не містить сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві прийняло наказ від 22.10.2020 №156-ОС «Про попередження працівників» (т.1 а.с.151-152), яким відповідно до пункту 5 частини 3 статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статті 87 Закону України «Про державну службу», статті 49-2 Кодексу законів про працю України, наказів Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 №581 та від 20.10.2020 №201ДСК, наказано персонально попередити працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, посади яких з 01 грудня 2020 року, з 23 грудня 2020 року, з 04 січня 2021 року та з 01 лютого 2021 року скорочуються, про наступне вивільнення.

Відповідно до витягу з додатку №2 до наказу від 22.10.2020 №156-ОС «Про попередження працівників» (т.1 а.с.153), головний спеціаліст сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення ОСОБА_1 знаходиться у списках працівників Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, які попереджаються про скорочення посади 23 грудня 2021 року внаслідок реорганізації, зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (далі ТУ ДБР у м. Миколаєві), склало попередження про наступне вивільнення ОСОБА_1 від 22.10.2020 №01/12/ НОМЕР_2 (т.1 а.с.24), відповідно до якого: «У зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» та від 20 жовтня 2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві», попереджаємо про наступне скорочення посади головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яку Ви обіймаєте, з 22 грудня 2020 року. Вас буде звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з виплатою згідно з частиною четвертою цієї статті вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат».

З зазначеним попередженням ОСОБА_1 ознайомлена 11.11.2020.

ТУ ДБР у м. Миколаєві прийняло наказ від 22.12.2020 №198-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » (т.1 а.с.109), яким, відповідно до пунктів 2, 5 частини 3 статті 13, частини 5 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини 1 та частини 4 статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», наказано: « 1.Звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення, 23 грудня 2020 року у зв`язку із скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, з припиненням державної служби. Підстава: наказ Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», наказ Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві», наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 22 жовтня 2020 року №156-ос (зі змінами) «Про попередження працівників», персональне попередження про наступне вивільнення від 22.10.2020 №01/12/ НОМЕР_2 . 2.Фінансово-економічному відділу провести з ОСОБА_1 повний розрахунок: 3.1.Виплатити грошову компенсацію за 01 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 19 жовтня 2018 року по 18 жовтня 2019 року, 16 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 19 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2020 року, 12 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 19 жовтня 2020 року по 09 березня 2021 року, 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 19 років. 2.2.Виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. 3. ОСОБА_1 , до звільнення з посади передати справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно заступнику Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві підполковнику Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 ».

ТУ ДБР у м. Миколаєві прийняло наказ від 23.12.2020 №204-ОС «Про внесення змін до наказу від 22.12.2020 №198-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » (т.1 а.с.110), яким, відповідно до пунктів 2, 5 частини 3 статті 13, частини 5 статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини 1 та частини 5 статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю працівника, наказано: « 1. Внеси до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 22 грудня 2020 №198-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » такі зміни: 1) пункт 1 Наказу викласти в такій редакції: « 1. Звільнити ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення, у перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначений у документі про тимчасову непрацездатність, у зв`язку із скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, з припиненням державної служби. Підстава: наказ Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», наказ Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві», наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 22 жовтня 2020 року №156-ос (зі змінами) «Про попередження працівників», персональне попередження про наступне вивільнення від 22.10.2020 №01/12/ НОМЕР_2 ». 2) пункт 3 Наказу викласти в такій редакції: « 3. ОСОБА_1 , головному спеціалісту сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення до звільнення з посади передати справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно підполковнику Державного бюро розслідувань ОСОБА_2 , заступнику директора».

Відповідно до листків непрацездатності серії АДН №288351 від 08.12.2020, серії АДН №471578 від 21.12.2020, серії АДН №471890 від 16.01.2021, серії АКА №098796 від 19.02.2021 (т.1 а.с.66-67), ОСОБА_1 з 08.12.2020 по 05.03.2021 перебувала на лікарняному.

ТУ ДБР у м. Миколаєві прийняло наказ від 09.03.2021 №77-ОС «Про звільнення ОСОБА_1 » (т.1 а.с.25), яким, відповідно до пунктів 2, 5 частини третьої статті 13, частини п`ятої статті 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», статті 83, пункту 1 частини першої, частини четвертої та п`ятої статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі зміною структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та закінченням тимчасової непрацездатності, наказано: « 1.Звільнити державного службовця 6 (шостого) рангу ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та припинити її державну службу 09 березня 2021 року на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням штату державних службовців. 2. ОСОБА_1 , до звільнення з посади передати справи і довірене у зв`язку з виконанням посадових обов`язків майно заступнику Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві підполковнику Державного бюро розслідувань Іванченку С.О. 3.Фінансово-економічному відділу провести із ОСОБА_1 повний розрахунок: 3.1.Виплатити грошову компенсацію за 01 календарний день невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 19 жовтня 2018 року по 18 жовтня 2019 року, 16 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 19 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2020 року, 12 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 19 жовтня 2020 року по 09 березня 2021 року, 15 календарних днів додаткової оплачуваної відпустки за стаж державної служби понад 19 років. 3.2.Виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Підстава: наказ Державного бюро розслідувань від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань», наказ Державного бюро розслідувань від 20 жовтня 2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві», наказ Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 22 грудня 2020 року №198-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » (зі змінами, внесеними наказом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 23 грудня 2020 року №204-ос), листок непрацездатності серії АДН №288351, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Дитяча міська поліклініка №6» Одеської міської ради 08 грудня 2020 року, листок непрацездатності серії АДН №471598, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №28» Одеської міської ради 21 грудня 2020 року, листок непрацездатності серії АДН №471890, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №28» Одеської міської ради 16 січня 2021 року, листок непрацездатності серії АКА №098796, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги №28» Одеської міської ради 19 лютого 2021 року. 4.Вважатм таким, що втратив чинність підпункт 2.1. пункту 2 наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 22 грудня 2020 року №198-ос «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Не погодившись з прийнятими наказами про звільнення, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.43 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

При вирішені спору суд виходить із того, що правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, регламентовані приписами Закону України «Про державну службу».

Згідно з ч.1, ч.2 ст.1 Закону України «Про державну службу», державна служба, це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну службу», посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Відповідно до приписів ч.2 ст.5 вказаного Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу»).

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону України «Про державну службу».

В силу п.1 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Відповідно до ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» (в редакції Закону №440-ІХ від 14.01.2020) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: « 3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

При цьому, вжите у ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

Крім того, за змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20 лютого 2020 року № 86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Судом встановлено, що 11.11.2020 позивача попереджено про зміни організаційно-штатної структури Держаного бюро розслідувань та скорочення посади, яку вона обіймає, про що свідчить особистий підпис останньої на бланку ознайомлення з попередженням від 22.10.2020 №01/12/22028 (т.1 а.с.24).

Як свідчать матеріали справи, посада яку обіймала позивач відноситься до державної служби, правовий статус якої визначається зокрема і Законом України «Про державну службу».

Наказом ДБР від 15 жовтня 2020 року №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» було затверджено структуру територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Наказом ДБР від 20 жовтня 2020 року № 201дск «Про затвердження змін до штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Миколаєві», яким відповідно до пунктів 4, 8 частини першої та частини другої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», пункту 1 частини першої Закону України «Про державну службу», та Переліку посад у територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, затвердженого наказом ДБР від 08 липня 2020 року № 323 (із змінами), затверджено зміни до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на 2020 рік №5 (вводяться в дію з 23 грудня 2020 року).

Під час розгляду справи судом були досліджені витребувані від Державного бюро розслідувань письмові докази (ДСК), зокрема: штатні розписи Територіального управління розташоване у місті Миколаєві на 2020 рік та на 2021 рік, зміни до штатного розпису на 2020 рік № 5, які введені в дію з 23 грудня 2020 року.

У новому штатному розписі посада, з якої звільнено позивача головного спеціаліста сектора організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення - відсутня.

Суд звертає увагу, що скорочення посади позивача зумовлено зміною штатного розпису, яка обґрунтована створенням нових посад та відділів в межах ТУ ДБР у місті Миколаєві в залежності від обсягів роботи і навантаження

З порівняльного аналізу попереднього та нового штатного розпису ТУ ДБР у місті Миколаєві (накази ДБР від 15.10.2020 №581 та від 20.10.2020 №201ДСК, які були досліджені судом під час розгляду справи) вбачається, що в ТУ ДБР у місті Миколаєві фактично відбулось скорочення штату державних службовців, а отже беручи до уваги дану обставину були і правові підстави для вивільнення позивача, як державного службовця з ініціативи суб`єкта призначення.

Крім того, наказ Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 № 201ДСК, як станом на момент прийняття оскаржуваного наказу, так і станом на день розгляду даної справи не скасований та є чинним, доказів протилежного сторонами не надано.

А відтак, на підставі встановлених у ході розгляду справи фактичних обставин справи та аналізу наведених правових норм, суд дійшов висновку про правомірність зазначення підстави звільнення позивача пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» з огляду на фактичні зміни структури та штатного розпису Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві шляхом скорочення штату державних службовців.

Наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Аналізуючи вищевикладене, суд зазначає, що на момент попередження про наступне вивільнення про звільнення редакція статті 87 Закону України «Про державну службу» встановлювала, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.07.2021 по справі № 640/11024/20.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на приписи ч.3 ст.87 Закону України «Про державну службу» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), у директора ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві не було обов`язку на момент звільнення позивача пропонувати позивачу вакантної посади.

На думку суду, оскільки саме норми спеціального законодавства, тобто положення Закону України «Про державну службу» підлягають застосуванню до спірних правовідносин, то доводи позивача з приводу невиконання обов`язку відповідачем в частині працевлаштування позивача (перевести на рівнозначну або ж нижчу посаду) та врахування переважного права залишення на роботі є безпідставними.

Суд не може втрутитись у дискреційні повноваження директора ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві стосовно кадрових питань по позивачу та зобов`язати вчинити певні дії на користь позивача всупереч норм права.

Стосовно тверджень позивача про протиправність оскаржуваних наказів, оскільки директор ТУ ДБР у місті Миколаєві не є суб`єктом призначення у розумінні ст.87 Закону України «Про державну службу», суд зазначає наступне.

До повноважень директора ТУ ДБР у місті Миколаєві належить, зокрема призначення на посади та звільнення з посад працівників відповідного територіального управління (п.2 ч.3 ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»).

Крім цього, відповідно до вимог частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», згідно якої директор територіального управління Державного бюро розслідувань (або особа, яка виконує тимчасово його обов`язки):

1) організовує роботу відповідного територіального управління щодо виконання повноважень Державного бюро розслідувань, наказів і розпоряджень Директора Державного бюро розслідувань;

2) призначає на посади та звільняє з посад працівників відповідного територіального управління, крім тих, які призначаються Директором Державного бюро розслідувань відповідно до цього Закону;

3) вносить Директору Державного бюро розслідувань подання про присвоєння у встановленому законодавством порядку спеціальних звань особам рядового і начальницького складу та рангів державних службовців працівникам відповідного територіального управління;

4) вносить Директору Державного бюро розслідувань пропозиції щодо структури та штатної чисельності відповідного територіального управління;

5) видає у межах своїх повноважень накази і розпорядження.

Уповноваженому на виконання обов`язків Директора ДБР надаються усі права передбачені Законом України «Про Державне бюро розслідувань», зокрема, але не виключно укладати угоди, видавати накази.

Будь-яких обмежень по компетенції директора територіального управління, щодо повноважень визначених статтею 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» судом не встановлено.

Таким чином, суд акцентує увагу, що спеціальною нормою права, яка має імперативний характер, прямо передбачено порядок виконання повноважень Директора ТУ ДБР у місті Миколаєві.

Посилання позивача щодо того, що Директор ТУ ДБР у місті Миколаєві та директори територіальних управлінь до 06.03.2021 не мали повноважень керівника державного органу та як наслідок не могли здійснювати повноваження передбачені п. 4 ч.2 ст.17 Закону України «Про державну службу» щодо звільнення державних службовців, спростовується нормами спеціального права, а саме повноваженнями наданими Законом України «Про Державне бюро розслідувань» (ст.12, ст.13), які мають переважне право.

Законом України «Про державну службу» визначено дефініції «суб`єкт призначення» та «керівник державної служби».

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу» керівник державної служби в державному органі - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі.

Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну службу» визначено, що суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Разом з тим, це не свідчить про відсутність вищої посади державної служби в Державному бюро розслідувань з дати набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 № 305-ІХ.

Аналізуючи викладене, посада Директора ТУ ДБР залишається вищою посадою служби в Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, а ст.13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» наділяє Директора (або особу, що виконує його повноваження) всіма притаманними для керівника державної служби повноваженнями (які повністю корелюються з повноваженнями керівника державної служби закріпленими в статті 17 Закону України «Про державну службу»), зокрема, призначення, переведення, звільнення осіб, виплата заробітної плати, вирішення питання про заохочення працівників, накладення стягнення на працівників на підставі рішення Дисциплінарної комісії.

Таким чином, суд зазначає, що до повноважень Директора ДБР та Директора ТУ ДБР належить, зокрема, призначення на посади та звільнення з посад працівників Державного бюро розслідувань в межах наданих їм компетенцій (пункт 9 частини першої етапі 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та пункт 2 частини третьої статті 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань»).

Крім того, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.171), керівником Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві є Титор Дмитро Павлович.

При цьому, позивач посилається на наявний у матеріалах справи "Висновок науково-правової експертизи щодо доктринального тлумачення нормативно-правових актів", складений Науково-дослідним інститутом публічного права від 07.08.2020 №5/1/6-511 (т.1 а.с.39-49).

Зміст висновку експерта у галузі права встановлений ст.112 КАС України.

Відповідно до частини 1 вказаної статті учасники справи мають право подати до суду висновок експерта у галузі права щодо: 1) застосування аналогії закону чи аналогії права; 2) змісту норм іноземного права згідно з їх офіційним або загальноприйнятим тлумаченням, практикою застосування, доктриною у відповідній іноземній державі.

Натомість, питання, визначені в пунктах 1, 2 частини 1 статті 112 КАС України, в межах цієї справи не виникали, а тому, суд не бере до уваги вказаний висновок.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що приймаючи оскаржений наказ про звільнення позивача на підставі п.1. ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» відповідач порушень вимог законодавства України не допустив, у зв`язку з чим, відсутні підстав для його скасування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і у справі Стреч проти Сполучного Королівства («Stretch v. the United Kingdom,» № 44277/98, п. 37).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany», № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02, п. 74).

Таким чином, статтю 1 Першого протоколу до Конвенції слід застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань».

Отже, в розумінні статті 1 Першого Протоколу до Конвенції, позивач, відповідно до Закону України «Про державну службу», на момент її попередження про наступне вивільнення, не мала законних одностайних сподівань на запропонування їй іншій посаді та, як наслідок, відсутні підстави і для задоволення інших позовних вимог в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі позовні вимоги є похідними від вимоги щодо скасування спірних наказів Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимоги позивача слід відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві про: визнання протиправним та скасування наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 22.12.2020 №198 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 »; визнання протиправним та скасування наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 09.03.2021 № 77 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві з 09.03.2021, у зв`язку зі скороченням штату державних службовців, з припиненням державної служби; поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору організаційно-адміністративного та аналітичного забезпечення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, або, у разі ліквідації її на день ухвалення судового рішення, на рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 ).

Відповідач Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (вул.Погранична, 9, м.Миколаїв, 54020, ).

Повний текст рішення складено та підписано 27.10.2021.

Суддя О.А. Вовченко