Справа № 823/739/16
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року справа № 823/739/16

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кульчицького С.О.,

за участю: секретаря судового засідання Глийової В. Г.,

представника позивача Кузьмінського О. О. (за ордером),

представника відповідача Калініченкова Д. М. (за самопредставництвом),

представника третьої особи Управління агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації Максимова Я. О. (за самопредставництвом),

представника третьої особи Міністерство юстиції України Ковдія І. І. (за самопредставництвом),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної державної адміністрації, треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Міністерство юстиції України, Управління агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації про скасування рішення, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2016 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Черкаської обласної державної адміністрації (далі - відповідач), треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Міністерство юстиції України, Управління агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26.07.2021 просила:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації № 106 -к від 17.05.2016 року про звільнення позивача з посади першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації;

- поновити позивача на державній службі в управлінні агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.05.2016 року і до моменту фактичного поновлення на державній службі;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що займала посаду першого заступника директора Департаменту начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації з якої 17.05.2016 була звільнена. Вважає, що її звільнення із займаної посади є порушенням конституційних прав, оскільки при прийнятті спірного наказу не враховані приписи статті 64 Конституції України. Крім того, зазначає, що спірним наказом її звільнено під час перебування у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з тих підстав, що 16.10.2014 набув чинності Закон України Про очищення влади згідно якого позивач повинна була подати керівнику власноручно написану заяву про проведення щодо неї перевірки. Враховуючи те, що позивачем у встановлений строк таку заяву не подано, відповідачем прийнято рішення про звільнення позивача із займаної посади.

Постановою Верховного Суду від 29.04.2021 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2020 скасовано у зв`язку з тим, що суди попередніх інстанцій не досліджували питання звільнення позивача з посади у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади, та помилково вважали встановленими обставинами звільнення позивача через неподання нею заяви про те, що до неї застосовуються чи не застосовуються заборони, передбачені Законом України «Про очищення влади». Справу №580/739/16 передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 справу №580/739/16 прийнято до свого провадження.

21.05.2021 від третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Міністерства юстиції України на адресу суду надійшли письмові пояснення в яких вказано, що позивач звільнена із займаної посади на підставі пункту 8 частини 1 статті 83 Закону України Про очищення влади та доповідної записки першого заступника голови Черкаської обласної державної адміністрації. На підставі отриманих відомостей від Черкаської обласної державної адміністрації внесені відомості про позивача до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України Про очищення влади. Щодо наявності підстав для застосування до позивача заборон вказано, що остання з 16.06.2010 до 10.09.2013 займала посаду голови Золотоніської районної державної адміністрації, що відповідає критерію здійснення очищення влади.

26.05.2021 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із застосуванням заборони передбаченої Законом України Про очищення влади, а не з підстави неподання заяви про проведення щодо неї перевірки.

Усною ухвалою суду від 27.05.2021, занесеною до протоколу підготовчого засідання, продовжено процесуальний строк підготовчого провадження на тридцять днів.

В своїх письмових поясненнях від 06.08.2021 відповідач вказав, що у зв`язку з тим, що позивач не надала заяву про згоду на проходження перевірки, така перевірка згідно її заяви не проводилася. Про початок проведення перевірки та необхідність подання заяви позивач повідомлена листом від 15.06.2015 №11-04/193, який був повернуто відправнику у зв`язку з тим, що до поштового відділення для його отримання ніхто не з`явився. В доповідній записці першого заступника голови Черкаської обласної державної адміністрації міститься інформація про те, що стосовно позивача здійснено перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, визначених Законом України Про очищення влади. Відповідач зазначає, що оскаржуване розпорядження видане на підставі доповідної записки першого заступника голови Черкаської обласної державної адміністрації з урахуванням листа Міністерства юстиції України від 06.05.2016 №16107/302-0-2-16/11.0.2.

Усною ухвалою суду від 10.08.2021, занесеною до протоколу підготовчого засідання, закрито підготовче провадження та призначено дану адміністративну справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання призначене на 14 год 15 хв з`явився представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Міністерство юстиції України, Управління агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації у судовому засіданні зазначили, що вважають позовні вимоги позивача необрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

З трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що в період з 16.06.2010 по 10.09.2013 вона обіймала посаду голови Золотоніської районної державної адміністрації.

Згідно розпорядження голови Черкаської ОДА від 10.09.2013 № 179-к призначена на посаду директора Департаменту агропромислового розвитку обласної державної адміністрації.

Розпорядженням голови Черкаської ОДА від 20.08.2014 №142-к позивача переведено на посаду першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій Департаменту агропромислового розвитку Черкаської ОДА.

На підставі наказу Департаменту агропромислового розвитку Черкаської ОДА від 15.10.2014 №83-к ОСОБА_1 надано відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами з 10.10.2014 по 12.02.2015.

Відповідно до наказу Департаменту агропромислового розвитку Черкаської ОДА від 13.02.2015 №2-в позивачу надано частину щорічної відпустки з 13.02.2015 по 06.03.2015.

Згідно з наказом Департаменту агропромислового розвитку Черкаської ОДА від 10.03.2015 № 15-к позивачу надано соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 11.03.2015 по 17.12.2017.

Розпорядженням голови Черкаської ОДА від 27.02.2015 №27-к на виконання вимог Закону України «Про очищення влади», Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 563, Плану проведення перевірок відповідно до Закону України «Про очищення влади», затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1025-р, вирішено провести перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» щодо осіб, звільнення яких належить до повноважень голови обласної державної адміністрації, зокрема, заступників керівників структурних підрозділів - з 15.06.2015. Пунктом 4 вказаного розпорядження приписано керівникам структурних підрозділів апарату облдержадміністрації забезпечити ознайомлення працівників, у тому числі тих, які відсутні на роботі (знаходяться, зокрема, у відпустці по догляду за дитиною) із цим розпорядженням. Згідно пункту 5 розпорядження працівникам, зазначеним у пункті 1 цього розпорядження, у десятиденний строк з дня початку проведення перевірки подати до управління кадрового і правового забезпечення апарату облдержадміністрації власноручно написану заяву про те, що до них застосовуються або не застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», згоду на проходження перевірки та оприлюднення відомостей щодо них за формою згідно з додатком 1 або 2. Вказане розпорядження опубліковане на офіційному сайті Черкаської ОДА.

Повідомлення про початок перевірки від 15.06.2015 №11-04/193 направлено на адресу: АДРЕСА_1 , яка зазначена в особовій справі ОСОБА_1 . Однак конверт з даним відправленням повернувся відправнику 16.07.2015 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

У доповідній записці заступника голови Черкаської обласної державної адміністрації В. Коваля від 16.05.2021 №12/01/01-55 вказано, що відповідно до Закону України "Про очищення влади" та на виконання розпорядження обласної державної адміністрації від 27.02.2015 № 27-к "Про організацію проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" здійснено перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ретинами третьою і четвертою статті 1 Закону стосовно ОСОБА_2 , першого заступника директора Департаменту - начальника правління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації. За результатами перевірки матеріалів особової справи ОСОБА_1 встановлено, що до неї застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону, зокрема у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року вона сукупно понад рік обіймала посаду голови Золотоніської районної державної адміністрації (з 15.06.2010 по 09.09.2013). У цей час ОСОБА_1 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Листами, які надійшли від Державної інспекції України з питань праці та Міністерства юстиції України повідомлено наступне. Положення статті 184 Кодексу не розповсюджуються на осіб, які ухиляються від виконання норм Закону. Закон, який є спеціальним нормативно-правовим актом, не передбачає збереження будь-яких соціальних гарантій, зокрема по соціальним відпусткам за особами на яких поширюється його дія. Нормативними підставами припинення трудового договору з причин невиконання Закону та застосування до особи заборони обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування протягом 10 років з дня набрання чинності Закону, є пункт 72 статті 36 Кодексу, який застосовується без виключень, на загальних підставах.

Враховуючи, що з 01.05.2016 набрав чинності Закон України Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ, а займана ОСОБА_3 посада належить до категорій посад державної служби, підставам припинення державної служби, а відтак і розірвання трудових відносин слід вважати пункт 8 частини першої статті 83 зазначеного закону.

Таким чином, на виконання норм люстраційного законодавства, прошу розглянути питання звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку обласної державної адміністрації з підстав, передбачених Законом.

Розпорядженням голови Черкаської обласної державної від 17.05.2016 №106-к припинено позивачу державну службу та звільнено її з посади першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій Департаменту агропромислового розвитку Черкаської ОДА у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади», пункт 8 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пунктом 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є підстави передбачені Законом України «Про очищення влади». У випадку, передбаченому пунктом 7-2, особа підлягає звільненню з посади в порядку, визначеному Законом України «Про очищення влади».

Відповідно до статті 1 Закону №1682-VII очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист (частина друга статті 1 Закону № 1682-VII).

Протягом десяти років із дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону (частина третя статті 1 Закону №1682-VII).

Особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону ( ч. 1 статті 4 Закону №1682-VII ).

Відповідно до ч. 2, 3 статті 4 Закону №1682-VII заява подається не пізніше ніж на десятий день з дня початку проведення перевірки у відповідному органі, на підприємстві згідно з планом проведення перевірок, затвердження якого передбачено пунктом 3 частини другої статті 5 цього Закону.

Неподання заяви у строк, передбачений частиною другою цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після спливу строку на подання заяви та застосування до неї заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 цього Закону.

Подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.

Як вбачається з матеріалів справи у зв`язку з набранням законної сили Законом України Про очищення влади на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_1 , яка зазначена в її особовій справі направлено повідомлення про початок перевірки від 15.06.2015 №11-04/193, однак конверт з даним відправленням повернувся відправнику 16.07.2015 у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Позивачем заяву про застосування до неї заборон у строк, передбачений частиною другою статті 4 Закону №1682-VII не подано, що є підставою для звільнення її із займаної посади.

У ході судового розгляду справи відповідачем надано пояснення в яких зазначено, що у зв`язку з тим, що позивач не надала заяву про згоду на проходження перевірки, така перевірка згідно її заяви не проводилася.

Відповідачем вказано, що позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із застосуванням заборони передбаченої Законом України Про очищення влади, а не з підстави неподання заяви про проведення щодо неї перевірки.

Статтею 2 Закону № 1682-VII визначено посади, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації), до яких віднесено посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України (пункт 7 частини першої статті 2 Закону №1682-VII).

Критерії здійснення очищення влади (люстрації) установлені статтею 3 Закону №1682-VII.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 Закону №1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року - голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, їх перших заступників, заступників, голови районної державної адміністрації, районної в місті Києві державної адміністрації;

Підпунктом 1 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про очищення влади» визначено, що впродовж 10 днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині 3 статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною 1 статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

У доповідній записці Заступника голови Черкаської обласної державної адміністрації В. Коваля від 16.05.2021 №12/01/01-55 вказано, що відповідно до Закону України "Про очищення влади" та на виконання розпорядження обласної державної адміністрації від 27.02.2015 № 27-к "Про організацію проведення перевірки відповідно до Закону України "Про очищення влади" здійснено перевірку достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених ретинами третьою і четвертою статті 1 Закону стосовно ОСОБА_2 , першого заступника директора Департаменту - начальника правління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації.

Суд зазначає, що підстави проведення вказаної перевірки не є предметом розгляду даної справи.

З розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації № 106 -к від 17.05.2016 вбачається, що позивача звільнено із займаної посади у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої Законом України Про очищення влади, пункт 8 частини 1 статті 83 Закону України.

Так, перевіркою матеріалів особової справи ОСОБА_1 встановлено, що до неї застосовуються заборони, передбачені частиною третьою статті 1 Закону, зокрема у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року вона сукупно понад рік з 15.06.2010 по 09.09.2013 обіймала посаду голови Золотоніської районної державної адміністрації, зазначену у частині восьмій статті 3 цього Закону.

Вказана обставина підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 та нею визнається.

Системний аналіз положень пункту 8 частини першої статті 3 у взаємозв`язку із частиною третьою статті 1 та пунктом 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1682-VIІ дає підстави для висновку, що заборони, встановлені частиною третьою статті 1 Закону №1682-VII, виникають в силу закону, а не в силу прийняття суб`єктом владних повноважень правозастосовного (індивідуально-правового) акта.

Крім того, установлення для осіб заборони обіймати певні посади в органах державної влади чи їхніх самостійних структурних підрозділах пов`язується із самим лише фактом зайняття ними сукупно не менше одного року в період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посад, передбачених статтею 3 цього Закону, або посад (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не звільнення в цей період з відповідної посади.

Верховний Суд у рішенні від 18 вересня 2018 року у справі № 800/186/17 висловив правовий висновок про те, що люстрація як законодавче обмеження за своєю правовою природою є відмінною від юридичної відповідальності та не може бути ототожнена з нею. У зв`язку з цим Верховний Суд відхилив доводи позивача, які ґрунтувалися на приписах статей 58, 61 і 62 Конституції України, оскільки ці норми спрямовані на регулювання принципів і засад ретроспективної відповідальності за вчинення правопорушень, зокрема кримінальних, та індивідуального характеру юридичної відповідальності, встановлюють низку процесуальних гарантій, покликаних запобігти необґрунтованому притягненню будь-кого до юридичної відповідальності. Указані гарантії, за висновком Суду, не поширюються на правовідносини, які не пов`язані з настанням юридичної відповідальності осіб.

У даній справі Верховний Суд указав на політичний характер люстраційних заходів. Суд зазначив, якщо юридична відповідальність пов`язана із застосуванням санкцій за порушення визначених законом норм, то політична відповідальність постає як відповідальність за належне здійснення державної влади, державного управління тими, хто відповідно до покладених завдань і функцій є носіями такої влади. Політичну відповідальність потрібно розуміти як відповідність якостей носіїв владно-управлінської діяльності і реалізації ними своїх функцій і повноважень тим умовам і завданням, які постали перед державою і суспільством (на виклики часу, відповідь на об`єктивні вимоги до неї).

Як підсумок у справі № 800/186/17 Верховний Суд вказав на те, що застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння. Їхня мета полягала у відновленні довіри до органів державної влади, а не притягненні до відповідальності відповідних посадових осіб.

Верховний Суд визнав ці висновки застосовними і у справі №817/3431/14 (№К/9901/1400/18), за результатами розгляду якої Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду ухвалив постанову від 03 червня 2020 року, в якій сформулював правову позицію про те, що самого лише факту перебування осіб на визначених в Законі посадах та протягом встановленого цим же Законом строку недостатньо для застосування заборон, визначених частиною третьою статті 1 Закону №1682-VІІ.

Також у вказаному судовому рішенні Верховний Суд наголосив на необхідності врахування доведеності вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, на чому наголошує Венеціанська комісія у Проміжному (пункти 64, 82, 104) та Остаточному (пункт 18) висновках №788/2014 щодо Закону №1682, як на загальновизнаному міжнародному стандарті.

Крім цього, Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ № 1096 (1996) звертає увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

Водночас необхідно враховувати, що застосовані до позивача в цій справі обмеження, у контексті практики Європейського суду з прав людини, становлять аспект права на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції. Гарантовані Конвенцією основоположні права і свободи є мінімальними для демократичної держави, яка її ратифікувала.

Суди зобов`язані відповідно до частини першої статті 129 Конституції України вирішувати спори, керуючись верховенством права, що, у свою чергу, означає врахування тлумачення Конвенції, яке надається Європейським судом з прав людини, як мінімальних стандартів демократичного суспільства.

17 жовтня 2019 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Полях та інші проти України» (заяви № 58812/15, № 53217/16, № 59099/16, № 23231/18, №47749/18), яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного (далі - рішення у справі «Полях та інші проти України»), та стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців на підставі приписів Закону №1682-VII.

У цьому рішенні Європейський суд з прав людини, із застосуванням підходу, заснованого на наслідках, визнав, що звільнення заявників на підставі Закону №1682-VII становило втручання у їхнє право на повагу до приватного життя.

У вказаній справі Європейський суд з прав людини визнав, що застосовані до заявників заходи ґрунтувалися на національному законодавстві, однак піддав сумніву наявність легітимної мети звільнення заявників на підставі Закону №1682-VII, проте продовжив розгляд скарг, презюмуючи, що цілі Закону №1682-VII можуть розглядатися як такі, що загалом відповідають цілям, визнаним Судом законними у його практиці щодо посткомуністичної люстрації в державах Центральної та Східної Європи. Європейський суд з прав людини зазначив, що він має переконатися чи переслідували законну мету застосовані до заявників заходи розглянуті не in abstracto, а з огляду на конкретні обставини їхніх справ, і чи були вони «необхідні у демократичному суспільстві» у розумінні пункту 2 статті 8 Конвенції. Втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення законної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності», та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті.

Суд вказав, що застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом, а тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан ОСОБА_3 обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.

Європейський суд з прав людини зазначив, що застосування до заявників встановлених Законом №1682-VII заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки. Насправді, ніколи не стверджувалося, що самі заявники вчинили які-небудь конкретні дії, що підривали демократичну форму правління, верховенство права, національну безпеку, оборону або права людини. Вони були звільнені на підставі Закону лише тому, що обіймали певні відносно високі посади державної служби, коли пан ОСОБА_5 був Президентом України (рішення у справі «Полях та інші проти України», пункт 294).

Європейський суд з прав людини підсумував недоведеність того, що втручання щодо будь-кого із заявників було необхідним у демократичному суспільстві. Отже, було порушено статтю 8 Конвенції щодо всіх заявників.

Аналіз цього рішення Європейського суду з прав людини та встановленого у ньому порушення статті 8 Конвенції щодо всіх заявників дозволяє дійти висновку, що законодавчий механізм очищення влади (люстрації), визначений Законом №1682-VII, суперечить верховенству права, оскільки порушує права людини, поважати які Україна взяла на себе міжнародні зобов`язання, ратифікувавши Конвенцію, а тому його застосування становить порушення положень Конвенції.

Отже, заборона перебування на зазначених у Законі №1682-VII посадах та, як наслідок, звільнення з цих посад, розглядається як установлення презумпції колективної вини, а не презумпції невинуватості, що указує на невідповідність такої заборони меті й принципам Закону №1682-VII, визначеним у його частині другій статті 1.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в рішенні від 23.06.2021 у справі №826/17490/14 та від 12.08.2021 у справі №818/3230/14.

Отже, визначальними для вирішення цього публічно-правового спору є обставини вчинення позивачем конкретних дій, які полягають у сприянні своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини.

Як встановлено судом в ході судового розгляду справи, заходи з очищення влади (люстрації) до позивача застосовані виключно на підставі довідки про результати вивчення особової справи щодо застосування заборон, визначених Законом України «Про очищення влади».

Водночас, доповідна записка заступника голови Черкаської обласної державної адміністрації В. Коваля від 16.05.2021 №12/01/01-55 в якій міститься інформація про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі про перебування позивача на відповідних посадах, не містить відомостей про наявність фактів протиправної поведінки позивача, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, а спірний наказ про звільнення позивача не містить обґрунтування того, що позивач міг становити будь-яку загрозу для нового демократичного режиму.

При цьому, установлення фактів особистої протиправної поведінки позивача не було метою цієї перевірки.

Оцінюючи пропорційність обмежень, застосованих до позивача, до легітимної мети (очищення влади), якої прагнули досягти органи державної влади, суд уважає їх непропорційними, невиправданими та не такими, що є необхідними у демократичному суспільстві.

Отже, суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій щодо протиправності застосування до позивача так званої «автоматичної» люстрації лише у зв`язку із наявністю факту перебування позивача на посадах, щодо яких установлена заборона указаним Законом.

Слід зазначити, що відсутність у Законі № 1682-VII процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку із суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною третьою статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), що кореспондує положенням частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній після 15 грудня 2017 року).

Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ відповідача не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, винесений непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та становить непропорційне втручання у право позивача на приватне життя, що є порушенням статті 8 Конвенції.

З урахуванням наведеного, розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації № 106-к від 17.05.2016 про звільнення позивача з посади першого заступника директора Департаменту - начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 17.05.2016 і до моменту фактичного поновлення на державній службі суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 4 п. 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків,

щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за період 2013-2016 роки вбачається, що місяці, які можуть бути враховані при обчисленні середньої заробітної плати позивача є січень та березень 2014 року, оскільки в інших місяцях позивач отримувала виплати, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати (лікарняні, відпускні, декретні, матеріальна допомога на оздоровлення).

Заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, які можуть бути враховані при обчисленні середньої заробітної плати (січень та березень 2014 року) становить 8 694, 73 грн, кількість фактично відпрацьованих протягом двох місяців робочих днів 40, відповідно, середньоденна заробітна плата 217, 36 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу становить 955 робочих днів (з 18.12.2017 по 13.10.2021) у зв`язку з чим сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 207 586, 67 грн. і підлягає стягненню з відповідача. Період з 17.05.2016 по 18.12.2017 до вказаного розрахунку не включено у зв`язку з тим, що за даний період позивач отримувала кошти з Державного бюджету України (соціальна відпустка для догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку).

Отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У заяві про уточнення позовних вимог від 26.07.2021 позивач, зокрема, просила стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу.

Однак позивачем не надано до суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За вказаних обставин, неможливо встановити склад, обсяг наданої правничої допомоги та визначити вартість наданих послуг.

Крім того, у судових дебатах 13.10.2021 представник позивача Кузьмінський О. О. на стягненні правничої допомоги не наполягав.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку що вимога про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Судові витрати зі сплати судового збору розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнена від його сплати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації від 17.05.2016 №106-к про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора Департаменту начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації.

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора Департаменту начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації або на іншій рівнозначній посаді з 13 жовтня 2021 року.

Стягнути з Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 грудня 2017 року по 13 жовтня 2021 року у сумі 207 586 (двісті сім тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень 67 копійок.

Рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника директора Департаменту начальника управління економіки, розвитку сільських територій та інвестицій, харчової та переробної промисловості Департаменту агропромислового розвитку Черкаської обласної державної адміністрації або на іншій рівнозначній посаді допустити до негайного виконання.

Рішення суду в частині стягнення з Черкаської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2021 року.

Суддя С.О. Кульчицький