Справа № 200/5803/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 жовтня 2021 року справа №200/5803/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року (повне судове рішення складено 30 червня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/5803/21 (суддя в І інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій,

УСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Управління) про визнання протиправними дій, в якому зазначав, що перебуває на обліку у відповідача як отримувач пенсії по інвалідності на підставі Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон № 796-XII).

У квітні 2021 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок з 25 квітня 2019 року пенсії шляхом обчислення її відповідно до ч.3 ст.59 Закону № 796-XII, - виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

Однак, на вказану заяву 30 квітня 2021 року отримав лист відповідача.

Позивач, вважаючи, що порушено право на належне пенсійне забезпечення, просив визнати протиправними дії Управління щодо відмови йому в перерахунку пенсії з 25 квітня 2019 року як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС.

Також вважав, що слід зобов`язати відповідача провести з 25 квітня 2019 року перерахунок і виплатити йому пенсію, обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, відповідно до ч.3 ст.59 Закону № 796-XII.

Позовні вимоги в цій частині не заявлялися.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування апеляційної скарги фактично зазначені доводи, аналогічні висловленим у позовній заяві.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з серпня 1987 року по жовтень 1987 року, перебуваючи в запасі (тобто, не під час проходження дійсної строкової служби), як військовозобов`язаний був призваний на спеціальні військові збори та у складі військової частини №51559 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Позивач віднесений до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є особою з інвалідністю 3 групи внаслідок захворювання, яке пов`язано з Чорнобильською катастрофою (з виконанням обов`язків військової служби).

Перебуває на обліку в Управлінні як отримувач пенсії по інвалідності на підставі ст.54 Закону № 796-XII.

У квітні 2021 року звернувся до вказаного органу Пенсійного фонду України із заявою від 15 квітня 2021 року, в якій просив надати йому на бланку версії 1.6.61.1 та вказати нарахування пенсії, та з якого окладу, та перерахунки пенсії включно до 2021 року.

На заяву позивача надана відповідь від 28 квітня 2021 року №739-727/Д-02/8-0574/21, в якій повідомлено як обчислювалася його пенсія та те, зокрема, що його пенсія обчислена відповідно до вимог законодавства.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.

Порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначено розд. VIII Закону № 796-XII.

Згідно з ч.1 ст.49 вказаного Закону пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію. Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Відповідно до ст.54 Закон № 796-XII призначається державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з вказаною статтею пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Частиною 4 вказаної статті Закону визначено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону № 796-XII визначено Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивачу призначена державна пенсія на підставі статті 54 вказаного Закону (пенсія по інвалідності, що настала через захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи), і він вважав, що має право на її перерахунок на підставі абз. 3 ст. 59 Закону № 796-XII.

Статтею 59 Закону № 796-XII врегульовано питання пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи.

Цією статтею в редакції, яка була чинною до 01 жовтня 2017 року, було встановлено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством України для осіб, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

З 11 жовтня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким, зокрема статтю 59 Закону № 796-XII, якою врегульовано питання пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, викладено в іншій редакції, згідно з якою пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону.

Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Відповідно до розд. II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону ці положення застосовуються з 01 жовтня 2017 року.

Тобто, до 01 жовтня 2017 року ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII регулювала порядок обчислення пенсії лише однієї категорії осіб - осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали інвалідами.

З 01 жовтня 2017 року вказаний перелік осіб розширено. Водночас незмінною залишилась умова - проходження такими особами дійсної строкової служби у відповідний період.

З 01 жовтня 2017 року також застосовується постанова Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 851, якою внесені зміни до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (п. 3 цієї Постанови), зокрема доповнено пунктом 91, який дублює зміст ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII та визначає формулу обчислення пенсії по інвалідності з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, та формулою, що визначена вказаним пунктом Порядку.

Отже, положення ч. 3 ст. 59 Закону № 796-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 851, поширювалися на осіб, які відповідали таким критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї;

2) така участь особи відбувалася під час проходження дійсної строкової служби;

3) така участь особи призвела до її інвалідності.

Верховний Суд в ухвалі від 08 травня 2018 року в справі №820/1148/18 (провадження № Пз/9901/33/18) виклав правову позицію, що визначені у цій статті (абз. 3 ст. 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи») умови та підстави призначення пенсії по інвалідності відповідній категорії осіб у Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, що діяла до 01 жовтня 2017 року, та у редакції, що діє з 01 жовтня 2017 року, не змінювалися.

Верховний Суд також зазначив, що ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачає, що її дія (право на обчислення пенсії по інвалідності за особливою процедурою) поширюється на осіб, які відповідають наступним критеріям:

1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, або

2) особа брала участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій та випробувань, або

3) особа брала участь у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

Таке право виникає у зазначених осіб лише за наявності у сукупності трьох умов (розширене тлумачення зазначеної статті без внесення змін до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не допускається):

1) особа має статус особи з інвалідністю;

2) особа отримала статус особи з інвалідність виключно внаслідок участі у ліквідації відповідних наслідків та у військових навчаннях;

3) особа брала участь у ліквідації відповідних наслідків та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби.

Висновки щодо застосування вказаних норм права, що викладені в ухвалі Верховного Суду від 08 травня 2018 року в справі № 820/1148/18 (провадження №Пз/9901/33/18), відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, особи, які на час участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка призвела до інвалідності, дійсну строкову службу не проходили, щодо періоду з 01 жовтня 2017 року до 25 квітня 2019 року не мали правових підстав для застосування щодо їх пенсії ч.3 ст.59 Закону № 796-XII та норм підзаконних нормативно-правових актів з цього питання і, відповідно, правові підстави для обчислення їх пенсії на підставі вказаних норм були відсутні.

Разом з тим, щодо періоду з 25 квітня 2019 року відповідачем не враховано наступне.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Пунктом 2 резолютивної частини вказаного Рішення визначено, що словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

При цьому відповідні зміни в цій частині до п. 91 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210, були внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 543, яка набрала чинності лише з 01 липня 2019 року.

З 01 липня 2019 року п. 91 Порядку дублює зміст ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019.

Пунктом 91 Порядку також визначає формулу обчислення пенсії по інвалідності на підставі ч. 3 ст. 59 вказаного Закону - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

З огляду на наведене в період з 25 квітня 2019 року до 01 липня 2019 року відповідні положення п. 91 Порядку стали такими, що не відповідали положенням ч. 3 ст. 59 вказаного Закону, з огляду на що застосуванню підлягали положення Закону як нормативно-правового акту, що має вищу юридичну силу.

Отже, з 25 квітня 2019 року дня набрання чинності вказаним рішенням Конституційного Суду України у позивача як військовослужбовця, який брав участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, внаслідок чого став особою з інвалідністю, виникло право за його бажанням на обчислення пенсії відповідно до ч.3 ст.59 Закону № 796-XII як правового акту, який має вищу юридичну силу (ч.3 ст.7 КАС України), - виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Таке право реалізується шляхом волевиявлення, тобто шляхом подання заяви про перерахунок пенсії.

В жодній з поданих позивачем заяв щодо пенсії, що містяться в його пенсійній справі, питання про перерахунок пенсії з 25 квітня 2019 року, про яке йдеться позові, не ставилося.

Заява від 15 квітня 2021 року, з якою позивач пов`язував позовні вимоги, фактично є запитом на отримання інформації.

З огляду на наведене органом Пенсійного фонду України на таку заяву надана відповідь від 28 квітня 2021 року №739-727/Д-02/8-0574/21.

Колегія суддів погоджуєтся з висновком місцевого суду, що вказані дії відповідача не порушують пенсійні права позивача, оскільки не позбавляють його можливості звернення до органу Пенсійного фонду України з питанням про перерахунок пенсії.

З огляду на наведене, правові підставі для визнання протиправними дій органу Пенсійного фонду України із зазначених в позові підстав відсутні.

Оскільки місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні основних позовних вимог, тому правові підстави для задоволення похідних позовних вимог (зобов`язального характеру) відсутні.

Крім того, слід відзначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року в справі № 200/5803/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 28 жовтня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук