Справа № 522/4606/14-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4606/14-а
Провадження № 2-а/522/8/21
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

27 жовтня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у підготовчому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И В:

До Приморського районного суду м. Одеси 18.03.2013 року надійшов позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про визнання дій неправомірними.

Справа на підставі авторозподілу надійшла до провадження судді Турецького О.С. та ухвалою суду від 19.03.2014 року провадження у справі було відкрито.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа була розподілена на суддю Суворову О.В., у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Турецького О.С.

Ухвалою суду від 10.02.2015 року справу прийнято до свого провадження.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями для розподілу вказана справа 22.06.2015 року була розподілена на суддю Шликова С.П., у зв`язку з невизначеністю тривалості відпустки судді ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 23.06.2015 року справу прийнято до свого провадження.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями дана справа 20.10.2015 року була розподілена на суддю ОСОБА_3 ..

Ухвалою суду від 16.06.2016 року провадження у справі було зупинено до розгляду по суті Одеським окружним адміністративним судом справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОМР, ДКВ ОМР про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання незаконним державного акту на земельну ділянку.

Згідно з автоматизованою системою документообігу суду при розподілі справ між суддями вказана справа 27.12.2017 року була розподілена на суддю Ільченко Н.А., у зв`язку з Рішенням Вищої Ради Правосуддя від 22.08.2017 року № 2503/0/15-17 про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою суду від 02.01.2018 року справу прийнято до свого провадження.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 27.03.2018 року № 901/0/15-18 про звільнення ОСОБА_4 з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, на підставі службової записки помічника судді ОСОБА_4 ОСОБА_5 , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, недопущення порушень законних прав та інтересів громадян та законних інтересів сторін по справі, згідно розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси було здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 31 травня 2018 року справу було прийнято до провадження.

На запит суду від 03.01.2020 року було надано копію рішень, винесених по справі № 522/4238/13-а за ОСОБА_1 до ОМР, ДКВ ОМР про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради, визнання незаконним державного акту на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 04.02.2020 року поновлено провадження в справі.

До суду 20.03.2020 року надійшло клопотання представника відповідача Одеської міської ради Голуб А.С. про зупинення провадження у справі для надання сторонам часу для примирення до 03.07.2020 року.

04.03.2020 року до суду надійшло клопотання позивача, відповідно якого підтримала клопотання представника Одеської міської ради про зупинення провадження по справі у зв`язку з проведення процедури мирового урегулювання спору.

Ухвалою суду від 23.03.2020 року провадження у справі було зупинено 23.07.2020 року для примирення сторін.

До суду 23.07.2020 року надійшли два клопотання про зупинення провадження у справі від представника відповідача Голуб А.С. та представника третьої особи Коваль І.В., які обґрунтовані з посиланням на можливе врегулювання спірних відносин мирним шляхом та подальше виконання умов мирової угоди від 06.05.2020 року до 30.11.2020 року.

У судове засідання 23.07.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2020 року у цій справі провадження у справі було зупинено до 30.11.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 30.11.2020 року був відкладений на 02.03.2021 року.

Через неявку сторін, розгляд справи 02.03.2021 року 22.04.2021 року відкладався.

До суду 30.06.2021 року від представника Одеської міської ради надійшло клопотання про закриття провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України (а.с.148-152), у зв`язку з тим, що даний спір не є публічно-правовим, а отже не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В обґрунтування наведеного клопотання представник міської ради зазначила, що предметом спору у даній справі є дії Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо звернень третіх осіб (суміжних землекористувачів ОСОБА_1 ) з метою приватизації земельних ділянок, які позивач вважає неправомірними. При цьому, в обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає про те, що оскаржуваними діями відповідачів порушено її право як суміжного землекористувача на безоплатну приватизацію земельної ділянки, яке вона не може реалізувати з 1998 року. Тобто, основною метою звернення до суду із цією позовною заявою ОСОБА_1 вбачає захист її цивільного права на приватизацію земельної ділянки, що вочевидь не може бути предметом розгляду в рамках адміністративної справи та є підставою для закриття провадження у справі. З наведеного, на думку представника міської ради, існує очевидний спір про цивільне право, оскільки предметом розгляду в цій справі є не стільки дії органів місцевого самоврядування як суб`єктів, наділених владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес ОСОБА_1 в усуненні перешкод у відведенні земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

За клопотанням позивача, розгляд справи 30.06.2021р. був відкладений на 16.07.2021р..

До суду 13.07.2021 року надійшло клопотання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради щодо заміни сторони відповідача у порядку ст. 55 ЦПК України (а.с.165-179).

Через неявку сторін розгляд справи 16.07.2021 року та 12.10.2021 року відкладався.

Представник міської ради 12.10.2021 року подала до суду заяву, згідно якої наполягала на закритті провадження у справі, а також висловила заперечення щодо заміни сторони відповідача згідно клопотання Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та подальшого відкладення розгляду справи за клопотанням позивача.

У підготовче засідання 27.10.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

При цьому, суд відхиляє клопотання позивача щодо відкладення розгляду справи, з огляду на те, що це вже не перша неявка позивача, окрім того не надано достеменних та беззаперечних доказів на підтвердження поважності причин нез`явлення на засідання суду (з раніше поданої медичної документації не вбачається, що остання має відношення до позивача; а до заяви від 26.10.2021 року будь-яких доказів поважності причин неявки не надано).

Ураховуючи приписи п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України, яким передбачено, що суд розглядає справу за відсутністю учасника справи, у разі його повторної неявки в судове засідання незалежно від причин неявки, суд вирішив розглянути питання про закриття провадження у справі за відсутності сторін.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.250 КАС України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 27.10.2021 року.

Суд, вивчивши матеріали справи, клопотання представника Одеської міської ради, вважає, що останнє є таким, що підлягає задоволенню, що вбачається з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 КАС України адміністративне судочинство діяльність адміністративних судів щодо розгляду і вирішення адміністративних справ у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до ст. 1512 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Так, Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У своїх постановах від 13.06.2018 року у справі № 554/4857/16-а,від 19.03.2020 року у справі № 500/1605/19, від 05.03.2020 року у справі № 810/3434/18 Верховний Суд зауважував, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Для з`ясування характеру спору суд повинен враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів є поділ права на публічне та приватне.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Також суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 05.06.2018 року у справі № 826/13628/16 зауважила, що розглядаючи питання юрисдикції справи, предметом якої було рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зазначила, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Приходячи до висновку щодо неналежності розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень.

Поряд з цим, у постановах Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі

№ 826/9341/19 та від 16.10.2019 року у справі № 504/1438/14-а наголошено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16 наголошено на тому, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування розглядатися за правилами цивільного або господарського судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної чи юридичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер.

Тобто, якщо у результаті прийняття рішення суб`єктом владних повноважень особа набула речове право на земельну ділянку, то вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача.

Суд бере до уваги те, що звертаючись із позовом у цій справі ОСОБА_1 має намір захистити власне цивільне право як суміжного землекористувача земельних ділянок, належним третім особам, щодо яких суб`єктами владних повноважень були вчинені оскаржувані дії.

У той же час, позовна заява у цій справі не містить жодного посилання на те, що Одеською міською радою чи Департаментом комунальної власності Одеської міської ради були прийняті владні рішення чи дії стосовно позивача, що є одним з критеріїв віднесення спору до адміністративної юрисдикції.

Суд погоджується із доводами відповідача про те, що ОСОБА_1 подала позовну заяву у цій справі з метою захисту своїх цивільних прав та інтересів, які, як вбачається з обставин справи та підстав позову, нібито порушені внаслідок звернення третіх осіб до органів місцевого самоврядування з метою відведення суміжних земельних ділянок, а тому вимоги про визнання протиправними дій компетентних органів, є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні судом загальної юрисдикції спору, наявного між позивачем та третіми особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на її думку, діями суб`єкта владних повноважень і ці наслідки пов`язані з поновленням порушеного цивільного права позивача, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що зазначений спір не належить до юрисдикції адміністративних судів; що відносини, які виникли між сторонами є приватно - правовими, а отже, спір у сфері публічно - правових відносин в даному випадку відсутній.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що справа підлягає закриттю зважаючи на характер спірних правовідносин, суд вбачає, що дана справа підлягає розгляду цивільним судом.

Керуючись ст.ст.44, п. 1 ч. 1 ст. 238, 239, 241, 248, 293 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, про визнання дій неправомірними - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 27 жовтня 2021 року.

Суддя: Л.В. Домусчі