Справа № 460/13726/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань забезпечення позову
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.М. Дудар, розглянувши заяву позивача про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом
доУправління Держпраці у Рівненській області
провизнання протиправною та скасування постанови,
У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління Держпраці у Рівненській області (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 12.08.2021 №РВ536/245/000031/ТД-ФС.
Позивач 26.10.2021 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, постанови Управління Держпраці у Рівненській від 12.08.2021 №РВ536/245/000031/ТД-ФС.
В обґрунтування заяви позивач вказує, що невжиття заходу забезпечення позову може унеможливити ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких вона звернулася до суду. Крім того, очевидними є ознаки протиправності рішення відповідача з огляду на норми матеріального права та порушення порядку винесення постанови.
Дослідивши матеріали адміністративного позову та розглянувши подану заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
У силу вимог ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Суд зазначає, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.
Судом встановлено, що предметом спору у цій справі є протиправність/правомірність постанови Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 12.08.2021 №РВ536/245/000031/ТД-ФС.
Зазначену постанову відповідач виніс, керуючись ст.265 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), ст.53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2013 №509 (зі змінами), та на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України.
У силу вимог ч.1 ст.259 КЗпП України, Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Положення про Управління Держпраці у Рівненській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 №84, Управління Держпраці у Рівненській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Згідно зі ст.265 КЗпП України, виконання постанови центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, покладається на органи державної виконавчої служби.
Відповідно до п.11 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17.07.2013 №509, не сплачені у добровільному порядку штрафи стягуються, зокрема, органами державної виконавчої служби (щодо штрафів, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України).
Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) передбачено, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Судом встановлено, що 12.10.2021 старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Штогрін О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67107730 та у цьому виконавчому провадженні - постанову від 12.10.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Отже, відповідач вчинив дії щодо примусового виконання оспорюваної постанови.
Відповідно до ст.18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Таким чином, відкриття виконавчого провадження №67107730 з примусового виконання оспорюваної постанови свідчить проте, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.
Отже, невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи призвести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача у разі задоволення позову.
Сукупність наведених обставин вказує на існування об`єктивної необхідності вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, судом не встановлено очевидної протиправності спірної постанови відповідача.
Пункт 5 частини 1 статті 151 КАС України кореспондується з пунктом 2 частини 1 статті 34 Закону №1404-VIII, в силу вимог якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Суд зауважує, що заходи забезпечення адміністративного позову щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, про вжиття яких в заяві просить позивач, відповідають предмету позову. Водночас, вжиття таких заходів жодним чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища, оскільки правомірність або неправомірність оспорюваної постанови буде судом встановлена за наслідками розгляду адміністративної справи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 150-154, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу складено 28 жовтня 2021 року.

Суддя О.М. Дудар