Справа № 120/6277/21-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 жовтня 2021 р. Справа № 120/6277/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Чернюк Алли Юріївни, розглянувши у письмовому проваджені в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, рішення 6 сесії 8 скликання Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 23.04.2021 року № 302/4, в частині відмови у наданні йому дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Якушинецької сільської територіальної громади Вінницького району Вінницької області.

Тому, з метою його скасування та зобов`язання надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо проділу та об`єднання земельних ділянок, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 22.06.2021 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

14.07.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що спірним рішенням позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з наступних підстав.

Зазначена на графічних матеріалах, доданих до заяви Позивача, земельна ділянка була надана рішенням Широкогребельської сільської ради 11 сесії 23 скликання від 24 квітня 2000 року у користування громадянам села Широка Гребля земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,15 га згідно списку. Список до рішення налічує сто осіб. Надалі рішенням Широкогребельської сільської ради 16 сесії 3 скликання від 25 червня 2001 року, термін користування вказаними земельними ділянками був продовжений на невизначений строк.

21.09.2020 земельна ділянка за кадастровим номером :04:001:0081 була передана у комунальну власність.

Відповідач вказує, що громадяни, яким надавалася земельна ділянка у користування вищевказаним рішенням сесії Широкогребельської сільської ради, почали звертатися за наданням дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Рішенням Якушинецької сільської ради №380/7 9 сесії 8 скликання від 29.06.2021 року було надано дозвіл ОСОБА_2 , а Рішенням Якушинецької сільської ради № 380/8 9 сесії 8 скликання від 29.06.2021 року було надано дозвіл ОСОБА_3 про наданням дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В підтвердження даним доводам відповідачем долучено відповідні рішення.

Крім того, на підставі рішення Широкогребельської сільської ради 16 сесії 3 скликання від 25 червня 2001 року вказаною земельною ділянкою користуються гр. гр. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які на сьогоднішній день її використовують та обробляють.

Також на переконання відповідача, оскільки предмет спору може викликати певні наслідки для зазначених осіб, сільською радою заявлено клопотання про залучення постійних землекористувачів третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідач також вказує, що оскаржуване рішення прийнято ним відповідно до ст. 12, ст. 83 , п. 6, 7 ст. 118 та п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.

Так, пунктом 1 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

На думку відповідача, згідно з п. 6 ст. 118 Земельного кодексу України, крім клопотання про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та графічних матеріалів, Позивач мав би надати, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), але не надав.

В даному випадку оскаржуване рішення Відповідач прийняв в зв`язку з невідповідністю вимог закону, а саме п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу України, враховуючи правову позицію, висловлену в постанові Верховного суду України, у справі № 617/763/16-ц від 09.12.2020 року, а саме: надання дозволу на розробку документації двом окремим суб`єктам звернення суперечить вимогам землеустрою.

За наведеного, відповідач просить відмовити в задоволені позову.

Ухвалою суду від 02.08.2021 року відмовлено у задоволені клопотання про залучення третіх осіб.

09.08.2021 на адресу суду подано відповідь на відзив, у якій позивач вважає, викладенні у відзиві обставини такими, що не ґрунтуються на вимогах ЗК України.

Позивач стверджує, що земельна ділянка не передавалась у власність третім особам, правовстановлюючі документи відсутні, вона є сформована, відноситься до земель запасу Якушинецької сільської ради, а тому доводи відповідача не ґрунтуються на положеннях ст. ст. 79-1, 125, 126 ЗК України та вимог Закону України «Про Державний земельний кадастр», відтак вказувати про відсутність погодження землекористувача є не вірним твердженням. Окрім того, відповідач не вказав прізвищ осіб в кого земельна ділянка перебуває в користуванні, що також ставить під сумнів висновки відповідача, так як земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав в силу статті 79-1 ЗК України, і відносно неї не зареєстровані речові права за третіми особами. Розпорядником вказаної земельної ділянки є саме відповідач, оскільки речові права зареєстровані як комунальна власність, що відповідає фактичним обставинам справи.

Також, позивач звертає увагу, що вказана в клопотанні та графічному матеріалі земельна ділянка внесена до ДЗК, що підтверджується матеріалами клопотання та викопіюванням, які знаходяться у відповідача, а також Публічною кадастровою картою України, що дає можливість візуально оглянути, та переконатись, що земельна ділянка є комунальною власністю, а тому висновки відповідача є не вірними, та така відмова не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції від 19.12.1990 р. за №561-XII) зазначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує таке право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до вимог ст.125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

На думку позивача, оскільки відповідач не надав доказів наявності правовстановлюючих документів у інших осіб, та у відзиві про такі обставини не зазначив, така відмова не ґрунтується на нормах матеріального права.

16.08.2021 на адресу суду надійшли заперечення, у яких відповідач наводить свої аргументи на спростовання доводів позивача. Зокрема, покликаючись на практику Великої палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження N 14-28цс20) зазначає, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою.

Комісія сільської ради з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього середовища провела своє засідання 9 квітня 2021, на якому було розглянуто колективне клопотання, про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0081. Члени комісії заслухали, вивчили і розглянули питання, надавши свої висновки та рекомендації, одноголосно вирішили відмовити у наданні дозволу на розробку виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0081 в зв`язку з тим, що на графічних матеріалах доданих до заяви, зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні громадян та заявник не надав погодження землекористувача.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

У березні 2021 року позивач звернувся із колективним клопотанням до Якушинецької сільської ради з проханням надати йому дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності (землі запасу), орієнтовною площею по 2,0 га на кожного окремо, з метою подальшої передачі безоплатно у власність. Земельна ділянка має кадастровий номер :04:001:0081 (є сформована) для ідентифікації бажаного місця розташування земельної ділянки, яка розташована на території Якушинецької сільської територіальної громади.

До клопотання було надано всі передбачувані документи згідно з ст.118 ЗК України.

Спірним рішенням за №302/4 від 23.04.2021 року відповідач відмовив позивачу в надані вищевказаного дозволу з підстав того, що на графічних матеріалах доданих до заяви, зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні громадян та заявник не надав погодження землекористувача.

Позивач оскаржує дане рішення, вважає, оскільки земельна ділянка є сформована, відносно неї відсутні будь-які правовстановлюючі документи, відсутні зареєстровані будь-які речові права за третіми особами, а тому така відмова не ґрунтується на діючих положеннях ЗК України.

В своїх доводах позивач посилається на постанови від 21.03.2018 по справі №536/233/16-ц, від 24.04.2018 по справі №401/2400/16-ц та ряду інших, у яких Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність чи користування.

Визначаючись щодо спірних правовідносин та обставин справи, суд керується наступним.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини першої статті 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 4 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Порядок набуття та реалізації права на землю громадянами встановлений у розділі IV ЗК України.

Так, відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічна документація розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Стаття 12 ЗК України встановлює, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до норм частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні (далі - Закон № 280/97-ВР), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Із аналізу наведеного вище слідує, що в даному випадку рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації на земельну ділянку та про надання її у власність належить до виключних повноважень ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні, при цьому такі рішення, дії або бездіяльність ради можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до матеріалів справи 21.09.2020 року земельна ділянка за кадастровим номером :04:001:0081 була передана у комунальну власність відповідача, що не заперечується позивачем.

З метою реалізації свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки позивач звернувся до відповідача з колективним клопотанням про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності (землі запасу), орієнтовною площею: по 2,0 га на кожного окремо заявника, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, Земельна ділянка має кадастровий номер :04:001:0081 (є сформована).

Спірним рішенням позивачу відмовлено у надані дозволу в зв`язку з тим, що на графічних матеріалах доданих до заяви, зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні громадян та заявник не надав погодження землекористувача.

Надаючи оцінку відмові, суд погоджується з доводами того, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (п. 5 ст. 116 ЗК).

Разом з тим, оцінюючи докази, суд зазначає, що в оскаржуваному рішенні не конкретизовано осіб, яким земельна ділянка передана у користування. До того ж, не зазначено рішення, на підставі якого земельна ділянка передана.

У відзиві відповідач, заперечуючи щодо задоволення позову вказує, що зазначена на графічних матеріалах, доданих до заяви Позивача, земельна ділянка була надана громадянам села Широка Гребля для ведення особистого підсобного господарства. В підтвердження своїх доводів відповідач долучає рішення Широкогребельської сільської ради.

Так, відповідно до наданого відповідачем рішення Широкогребельської сільської ради 11 сесії 23 скликання від 24 квітня 2000 року надано в тимчасове користування терміном один рік громадянам села Широка Гребля для ведення особистого підсобного господарства загальною площею 0,15 га згідно списку, який додається. Відповідно до списку зазначено перелік громадян у кількості 100 осіб.

Відповідно відповідач вказує, що рішенням Широкогребельської сільської ради 16 сесії 3 скликання від 25 червня 2001 року, термін користування вказаними земельними ділянками був продовжений на невизначений строк.

До того ж зазначає відповідач, що на сьогодні громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є постійними землекористувачами цих ділянок.

З даного приводу суд зазначає, що у вказаному рішенні, щодо розташування переданих земельних ділянок, не можна ідентифікувати земельних ділянок переданих громадянам. Крім того, неможливо встановити відповідність земельної ділянки, бажаної позивачем, до земельних ділянок переданих рішенням Широкогребельської сільської ради 11 сесії 23 скликання від 24 квітня 2000 року.

Більш того, відповідно до п. 2 цього рішення рада вирішила, за кошти цих громадян виконкому сільської ради замовити в землепорядній організації проект відведення земель із видачею актів на право власності користування землею.

Відтак, саме проект відведення земель із видачею актів на право власності користування землею є належним доказом про передачу спірних земельних ділянок третім особам, а тому суд відхиляє доводи відповідача.

Стосовно рішень Якушинецької сільської ради №380/7 9 сесії 8 скликання від 29.06.2021 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_2 , та № 380/8 9 сесії 8 скликання від 29.06.2021 року, яким було надано дозвіл ОСОБА_3 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, судом відхиляються як неналежні докази, так як цими рішеннями надано земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Натомість позивач зверталась до відповідача з клопотанням про надання дозволу стосовно земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що не є тотожним.

Конкретні категорії земель визначені у частині першій статті 19 Земельного кодексу України, до яких зокрема належать:

а) землі сільськогосподарського призначення;

б) землі житлової та громадської забудови;

в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення;

г) землі оздоровчого призначення;

ґ) землі рекреаційного призначення;

д) землі історико-культурного призначення;

е) землі лісогосподарського призначення;

є) землі водного фонду;

ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЗК, земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Отже, з аналізу наведених вище положень слід дійти висновку, що землі сільськогосподарського призначення та землі житлової та громадської забудови є різними за категорією землями та цільовим призначенням.

Зміна цільового призначення регулюються статтею 20 ЗК України. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 20 ЗК, при внесенні до Державного земельного кадастру відомостей про встановлення або зміну цільового призначення земельної ділянки належність земельної ділянки до відповідної функціональної зони визначається за даними Державного земельного кадастру. Відомості про цільове призначення земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України зазначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності: шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок: шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до відомостей Публічної кадастрової карти України та викопіювання земельної ділянки за кадастровим номером :04:001:0081, дана земельна ділянка відноситься до комунальної власності, її площа становить 11.9468 га, її цільове призначення - землі запасу сільськогосподарського призначення, категорія земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам (а.с. 14).

Відтак, землі сільськогосподарського призначення та землі житлової та громадської забудови є різними по категорії та цільовим призначенням, тому рішення Якушинецької сільської ради №380/7 та № 380/8 9 сесії 8 скликання від 29.06.2021 року судом відхиляються в силу того, що вони не відносяться до земельної ділянки, бажаної позивачем.

Крім того, в цьому контексті суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції від 19.12.1990 р. за №561-XII) зазначено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує ие право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

01.01.2002 набув чинності Земельний кодекс України від 25.10.2001, відповідно до частини першої статті 125 якого в першій редакції право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

В редакції Земельного кодексу України від 01.01.2002, статтею 126 було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Відповідно до п. 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України, рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.

Законом України від 05.03.2009 №1066-VІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок" статтю 125 Земельного кодексу України від 25.10.2001 викладено у новій редакції, відповідно до якої право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до відомостей Публічної кадастрової карти України будь-яка інформація про земельну ділянку, яку вказано у клопотанні позивачем, зокрема про реєстрацію права власності за певним суб`єктом відсутні. Дана земельна ділянка відноситься до комунальної власності.

Отже, за умови того, що відсутні будь які докази проведення державної реєстрації прав на відповідну земельну ділянку, а також за умови відсутності доказів того, що обрана позивачем земельна ділянка відноситься до земель приватної власності, відмова у надані дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок не відповідає положенням Земельного кодексу України, зокрема ст. 118.

З аналізу положень ч. 7 ст. 118 ЗК України слідує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України

Разом з тим, отримання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність (постанови Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 26.02.2019 у справі № 826/5737/16, від 17.04.2019 у справі №461/8315/17), що визнається і самим позивачем.

Стосовно доводів відповідача, що громадяни, яким надавалася земельна ділянка у користування вищевказаним рішенням сесії Широкогребельської сільської ради, почали звертатися за наданням дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, то суд вважає за необхідне вказати на позицію Великої Палати Верховного Суду, де у пункті 77 постанови від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зроблено висновок про те, що неконкурентне надання землі у користування за наявності двох або більше бажаючих не відповідає принципам забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю.

Рішення про надання дозволу не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц.

За наведеного вище, суд вважає, що спірне рішення є протиправним, а відтак підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачу на розробку документації із землеустрою, то суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3-4 ст. 245 КАС України, у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Виходячи із обставин цієї справи суд встановив, що оскаржене позивачем рішення не містить повного аналізу обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. Такі недоліки у діяльності відповідача, окрім того, що вказують на протиправність рішення, перешкоджають суду надати оцінку дотриманню усіх передбачених нормами ст. 118 ЗК України умов для прийняття рішення про надання позивачу бажаного для неї дозволу.

Відтак, суд вбачає підстави для часткового задоволення похідної позовної вимоги у спосіб зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для одержання безоплатно у власність земельної ділянки, з урахуванням висновків суду за результатами розгляду цієї справи.

Перевіривши доводи учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов задоволено частково судові витрати понесені позивачем у розмірі 908,00 грн. підлягають відшкодуванню в сумі 454,00 грн, тобто пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Якушинецької сільської ради 6 сесії 8 скликання від 23.04.2021 року за №302/4 в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Зобов`язати Якушинецьку сільську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 17.03.2021 року щодо надання йому дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок: сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, комунальної форми власності (землі запасу), орієнтовною площею 2 га, з метою подальшої передачі безоплатно у власність, земельна ділянка за кадастровим номером - :04:001:0081, яка розташована на території Якушинецької територіальної громади (територія Широкогребельської сільської ради) з урахуванням правових висновків суду, наданих у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Якушинецької сільської ради понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Якушинецька сільська рада (, адреса: вул. Новоселів, 1, с. Якушинці, Вінницький район, Вінницька область, 23222).

Рішення в повному обсязі виготовлене: 27.10.2021 року, враховуючи термін перебування головуючої судді у відпустці з 02.07.2021 року по 28.07.2021 року.

Суддя Чернюк Алла Юріївна