Справа № 120/10497/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 жовтня 2021 р. Справа № 120/10497/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Гайсинської міської ради Вінницької області (вул. 1-го Травня, б. 7, м. Гайсин, Вінницька обл., 23700)

про: визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Гайсинської міської ради Вінницької області (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення в частині невключення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу в 2021 році, земельної ділянки площею 0,0700 га, яка знаходиться під належною на праві власності позивачеві нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язання відповідача розглянути заяву щодо внесення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу в 2021 році, земельну ділянку 0,0700 га, яка знаходиться під належною на праві власності позивачеві нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є власником офісної будівлі з вбудованими магазинами загальною площею 321,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Проектом рішення відповідача «Про внесення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу» від 16.04.2021 року № 33 до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу внесено земельну ділянку, що знаходиться під вказаною нежитловою будівлею. Проте рішенням відповідача 11 сесії 8 скликання відповідача «Про внесення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу» від 16.04.2021 року № 33 земельну ділянку, що знаходиться під належною позивачеві на праві власності нежитловою будівлею до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які планується продати в 2021 році не включено. Не погоджуючись з цим, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 06.09.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позовну заяву не надав, відповідно суд у відповідності до положень ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вирішує справу за наявними матеріалами.

Про відкриття провадження у даній справі відповідача повідомлено секретарем судового засідання Карпінською Т.В. шляхом надсилання електронного листа на офіційну електронну адресу відповідача , про що складено відповідну довідку від 09.09.2021 року.

За наведених вище обставин, суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна позивач є власником нежитлової будівлі (офісна будівля з вбудованими магазинами), загальною площею 321,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач звернулась із клопотанням до відповідача про надання дозволу на викуп земельних ділянок, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, що перебуває у її власності.

Згідно проекту рішення 11 сесії 8 скликання Гайсинської міської ради від 16.04.2021 року № 33 вирішено внести до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які планується продати позивачеві земельну ділянку площею 0,0700 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . П. 2 вказаного проекту рішення вирішено надати дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки позивача площею 0,0700 га, кадастровий номер № :11:002:0170 будівництва і обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_2 .

16.04.2021 року за результатами поіменного голосування депутатів відповідача щодо внесення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу з присутніх 27 депутатів, "за" проголосували -13, "проти" - 2, "утримались" - 11, "не голосували" -1. Рішення по вказаному питанню не було прийнято.

Вважаючи вказану бездіяльність протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються, зокрема, ЗК України.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Ч. 1-2 ст. 127 ЗК України визначено, що органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюються на конкурентних засадах (на земельних торгах) у формі електронного аукціону у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Ст. 128 ЗК визначено порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам

Відповідно до частини першої вказаної статті продаж громадянам і юридичним особам земельних ділянок державної (крім земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації) та комунальної власності для потреб, визначених цим Кодексом, провадиться місцевими державними адміністраціями, Радою міністрів Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 128 ЗК України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

г) копія свідоцтва про реєстрацію постійного представництва з правом ведення господарської діяльності на території України - для юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до законодавства іноземної держави.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови (ч. 3 ст. 128 ЗК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЗК України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є: а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки; б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах; в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності; г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність; ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

За приписами ч. 10 ст. 128 ЗК України рішення про відмову продажу земельної ділянки може бути оскаржено в суді.

ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Системний аналіз положень ст. 128 ЗК України та п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" свідчить про те, що рішення про надання дозволу на викуп земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови повинно бути прийняте саме на пленарному засіданні ради. При чому, ЗК України передбачено вичерпні підстави для відмови у в продажу земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 128 ЗК України.

Так, судом встановлено, а відповідачем не спростовано, що 16.04.2021 року за результатами поіменного голосування депутатів щодо питання про внесення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу позивачеві з присутніх 27 депутатів, "за" проголосували -13, "проти" - 2, "утримались" - 11, "не голосували" -1. Рішення по вказаному питанню не було прийнято.

Оскільки відповідач не прийняв жодного передбаченого законом рішення, за наслідками розгляду клопотання позивача, а лише здійснив спробу розглянути заяву позивача на сесії, то вказані дії відповідача не можна розцінювати як рішення суб`єкта владних повноважень (індивідуальний акт) у розумінні п. 19 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 19 КАС України. Відповідач не вчиняв дій щодо відмови позивачу у в продажу земельної ділянки.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 та ч. 2 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що в дослідженій ситуації відповідачем розгляд заяви позивача не мав наслідком жодного визначеного законом результату правомірної поведінки відповідного органу: надати дозвіл на викуп земельної ділянки чи про відмову в продажу.

У зв`язку з викладеним, відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки зобов`язаний був у будь-якому випадку за наслідками розгляду заяви позивача прийняти рішення щодо суті про надання дозволу на викуп земельної ділянки чи про відмову в продажу.

Ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У зв`язку з відсутністю будь-якого мотивованого рішення відповідача за наслідками розгляду заяви позивача, суд вважає за потрібне задовольнити заявлені позовні вимоги, у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення в частині невключення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу в 2021 році, земельної ділянки площею 0,0700 га, яка знаходиться під належною на праві власності позивачеві нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_2 .

Стосовно зобов`язання відповідача розглянути вказану заяву, суд зазначає таке.

Кожна особа, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 2 цієї ж статті захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом, і вчинення таких дій не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом із тим у відповідності до вимог ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення, яким зобов`язати вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом.

У своїх рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В п. 145 рішення від 1511.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

Суд зазначає про необхідність, у даному випадку, вийти за межі позовних вимог та вважає, що для ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача розглянути заяву щодо внесення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу в 2021 році, земельну ділянку 0,0700 га, яка знаходиться під належною на праві власності позивачеві нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_2 та прийняти рішення за наслідками розгляду вказаної заяви з врахуванням висновків суду, висловлених у даному рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп..

Керуючись Конституцією України, Земельним кодексом України, ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Гайсинської міської ради Вінницької області щодо неприйняття рішення в частині невключення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу в 2021 році, земельної ділянки площею 0,0700 га, яка знаходиться під належною на праві власності ОСОБА_1 нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Гайсинську міську раду Вінницької області розглянути заяву ОСОБА_1 щодо внесення до переліку земельних ділянок несільськогосподарського призначення, які плануються до продажу в 2021 році, земельну ділянку 0,0700 га, яка знаходиться під належною на праві власності ОСОБА_1 нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_2 та прийняти рішення за наслідками розгляду вказаної заяви з врахуванням висновків суду, висловлених у даному рішенні.

Стягнути з Гайсинської міської ради Вінницької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп..

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Гайсинська міська рада Вінницької області (вул. 1-го Травня, б. 7, м.Гайсин, Вінницька обл., 23700)

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29.10.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна