Справа № 640/20649/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 жовтня 2021 року справа №640/20649/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивачка, ОСОБА_1 )
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві
про1) визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в призначенні позивачці дострокової пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 09 червня 2021 року; 2) зобов`язання відповідача призначити позивачці дострокову пенсію відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з моменту досягнення пенсійного віку, а саме з 09 червня 2021 року

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідач протиправно відмовив в призначенні їй пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства у зв`язку з тим, що позивачкою не надано документів про те, що дитині могла бути встановлена інвалідність до шестирічного віку.

На думку позивачки, вона має право на пенсію відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки, є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства, досягла встановленого законом віку та має достатній стаж.

Крім того, позивачка зазначає, що разом із заявою про призначення пенсії вона надала відповідачу довідку ЛКК від 03 березня 2020 року №175, в якій зазначено, що її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала медичні показання для встановлення групи інвалідності до 6 років, є особою з інвалідністю з дитинства, група інвалідності встановлена з 1995 року.

Ухвалою від 27 липня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/20649/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства у зв`язку з відсутністю документа про визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства.

У відповіді на відзив позивачка повторно зазначила, що нею відповідачу надана довідка ЛКК від 03 березня 2020 року №175, видана Сосницькою центральною районною лікарнею, в якій зазначено, що її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мала медичні показання для встановлення групи інвалідності до 6 років, є особою з інвалідністю з дитинства, група інвалідності встановлена з 1995 року.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 28 лютого 2019 року №3001-, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно із Свідоцтвом про народження від 25 серпня 1993 року серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_1 .

В довідці ЛКК від 03 березня 2020 року №175, виданою Комунальним некомерційним підприємством «Сосницька центральна районна лікарня» ОСОБА_1 зазначено, що її дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає захворюванням дитячий церебральний параліч, резидуальна стадія, нижній спастичний парапарез з помірними стійкими руховими порушеннями. За станом здоров`я мала медичні показання для встановлення групи інвалідності до 6 років. Інвалід з дитинства, група інвалідності встановлена з 1995 року (1 рік 8 місяців), консультована ЛОДКЛ. По стану здоров`я мала б право на одержання соціальної допомоги до шестирічного віку згідно наказу МОЗ України від 08 листопада 2001 року №454/471/516 «Про затвердження Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років»; розділ І пункт 2 підпункт 2.1.

Позивачка звернулася до відповідача із заявою від 09 червня 2021 року про призначення пенсії за віком як мати особи з інвалідністю з дитинства, до якої додала, зокрема, довідку ЛКК №175, що підтверджується розпискою-повідомленням ГУ ПФУ в м. Києві від 09 червня 2021 року.

За результатом розгляду заяви позивачки відповідач листом від 01 липня 2021 року №2600-0213-8/106758 відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній документ про визнання дитини інвалідом.

Відповідач також зазначив, що за наданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи; страховий стаж становить 17 років 08 місяців 20 днів.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Пунктом третім частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 20 років.

Отже, право на дострокову пенсію мають, зокрема, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку після досягнення 50 років для матері та за наявності страхового стажу не менше 15 років. До осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Відповідно до абзацу одинадцятого підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного Фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктом 2.17 Порядку №22-1 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зазначено, що при призначенні пенсій, зокрема, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини.

Згідно із пунктом 2.18 Порядку №22-1 визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

З аналізу зазначених норм вбачається, що зазначені документи, а саме, виписка з акта огляду в МСЕК, медичний висновок закладів охорони здоров`я, посвідчення одержувача допомоги, довідка органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги, висновок лікарсько-консультаційної комісії дають можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу особи з інвалідністю з дитинства до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття «особа з інвалідністю» встановлений статтею 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а також статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Зокрема, такий статус має особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу третього статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Визначення терміну «особа з інвалідністю з дитинства» не міститься ні в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ні в Законі України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні».

При цьому за змісту абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі по тексту - Положення №1317), інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення №1317 причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Як вбачається з довідки ЛКК від 03 березня 2020 року №175, дитина позивачки страждає захворюванням дитячий церебральний параліч, резидуальна стадія, нижній спастичний парапарез з помірними стійкими руховими порушеннями, за станом здоров`я мала медичні показання для встановлення групи інвалідності до 6 років, інвалід з дитинства, група інвалідності встановлена з 1995 року (1 рік 8 місяців).

Крім того, в матеріалах справи міститься копія трудової книжки від 06 серпня 1985 року серії НОМЕР_2 , відповідно до якої позивачка 12 липня 1999 року звільнена з Акціонерного товариства закритого типу «Луганське інструментальне виробниче об`єднання» за статтею 38 Кодексу законів про працю України за доглядом за дитиною інвалідом дитинства.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність документа щодо визнання дитини позивачки дитиною інвалідом є необґрунтованим та спростовується доказами, наявними в матеріалах справи.

Отже, матеріалами справи підтверджується наявність встановлення інвалідності дитині позивачці у віці 1 рік 8 місяців, тобто до досягнення нею шестирічного віку та, відповідно, виховання позивачкою дитини з інвалідністю до шестирічного віку.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року у справі 330/2181/16-а дійшла висновку, що при вирішенні питання про наявність права на призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства, виховувала дитину до шестирічного віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу, що є підставою для призначення їй дострокової пенсії за віком, як матері особи з інвалідністю з дитинства відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у призначенні позивачці дострокової пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачці дострокову пенсію відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09 червня 2021 року суд зазначає таке.

Як зазначено вище, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено право особи на отримання дострокової пенсії, як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховала її до шестирічного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років, тобто при дотриманні всіх перерахованих умов відповідач зобов`язаний призначити особі дострокову пенсію.

З урахуванням тієї обставини, що під час розгляду справи був встановлений факт протиправної відмови позивачці у призначенні пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства та наявність підстав для призначення такої пенсії позивачці, суд вважає, що у даному випадку повним та ефективним захистом порушеного права позивачки є зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві призначити позивачці дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як матері особи з інвалідністю з дитинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Абзацом першим пункту 1.7 Порядку №22-1, встановлено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Відповідно до матеріалів справи позивачка досягла пенсійного віку - 50 років 06 лютого 2019 року, із заявою про призначення пенсії звернулася до відповідача 09 червня 2021 року, тобто більше ніж через три місяці після досягнення нею пенсійного віку, встановленого для призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, пенсію необхідно призначити з дня звернення позивачки до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою, а саме, з 09 червня 2021 року.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивачки належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 09 червня 2021 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію відповідно до пункту 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 09 червня 2021 року.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 );

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16; ідентифікаційний код 42098368).

Суддя В.А. Кузьменко