Справа № 280/1422/21
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1422/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Кругового О.О., Шлай А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року (головуючий суддя: Артоуз О.О.) по адміністративній справі № 280/1422/21

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 18.02.2021 року звернулася до суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в призначенні пенсії за вислугу років з 06.01.2021 року та зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років починаючи з 06.01.2021 року відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу як працівника освіти період роботи з 01.09.2010 року по 31.08.2015 року.

В обґрунтування позову позивач посилається на порушення відповідачем його права на призначення пільгової пенсії як працівника освіти.

У відзиві на позов відповідач зазначає про безпідставність заявлених позовних вимог, в зв`язку з чим просить у їх задоволенні відмовити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23.04.2021 року позовні вимоги задоволено, визнані протиправними дії ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років з 06.01.2021 року, на відповідача покладено обов`язок призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років, починаючи з 06.01.2021 року відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу як працівника освіти період роботи з 01.09.2010 року по 31.08.2015 року , на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача стягнено сплачену суму судового збору в розмірі 908,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Запорізькій області подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав відсутності стажу для призначення пенсії за вислугу років.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, а також правильність застосування судом норм права та правової оцінки обставин у справі, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 6.01.2021 року звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівника освіти.

Згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював на різних посадах в органах освіти, в тому числі на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти райдержадміністрації з 01.09.2010 року по 31.08.2015року (запис №18-19).

Рішенням відділу з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Запорізькій області №32 від 13.01.2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії згідно ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з посиланням на відсутність у позивача спеціального стажу як працівника освіти, який до 11.10.2017 року має бути не менше 26 років 6 місяців, але на зазначену дату складає 22 роки 1 місяць 26 днів, страховий стаж складає 37 років 8 днів. До спеціального стажу позивача як працівника освіти не врахована робота на посаді методиста районного методичного кабінету з 01.09.2010 року по 31.08.2015 року.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Предметом спору в зазначеній справі є відмова територіального органу Пенсійного фонду України у призначенні пенсії на підставі п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно положень ч.1,3 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За приписами п. 2-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV( далі Закон №1058-IV), особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІ) пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІ.

Згідно п.«е» ст.55 Закону №1788-ХІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема : з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абз.1 цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абз.1, 2 цього пункту.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 у справі №2-р/2019 визнано неконституційними положення, в тому числі ст. 55 Закону №1788-ХІ зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII, які втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тим самим п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІ відновлено у попередній редакції, відповідно до якої: право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

Таким чином, у зв`язку із винесенням Конституційним Судом України рішення від 04.06.2019 року у справі №2-р/2019, на яке посилається позивач, працівники освіти мають право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІ за умови наявності необхідного спеціального стажу роботи станом на 2017 рік не менше 26 років 6 місяців за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від досягнення певного віку.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що стаж роботи позивача з 01.09.2010 року по 31.08.2015 року на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти райдержадміністрації підлягає зарахуванню до спеціального стажу роботи за вислугу років, що дає право на призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІ, що протирічить Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 року № 909 (далі Перелік №909), яким посада методиста районного методичного кабінету не передбачена.

Разом з тим Переліком №909 передбачена посада "учитель" у загальноосвітніх навчальних закладах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 № 78 затверджено Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти (далі - Порядок № 78).

У пункті 4 Порядку № 78 зазначено, що працівникам підприємств, установ, організацій (далі - підприємство), які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота. Працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховується період роботи на цих посадах.

Згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 876/5312/17, сумісництвом є виконання працівником, крім основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації.

Зарахування роботи на посаді викладача до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Як вбачається з довідок №72 від 21.12.2020 року, №73 від 28.12.2020 року відділу освіти Пологівської РДА Запорізької області, ОСОБА_1 з 01.09.2010 року по 31.08.2015 року працював викладачем інформатики у Пологівському колегіумі №1 за сумісництвом, загальна кількість відпрацьованих годин складає:

-в навчальному році з 01.09.2010 по 30.05.2011 -296 годин,

-в навчальному році з 01.09.2011 по 30.06.2012 - 197 годин

-в навчальному році з 01.09.2012 по 30.06.2013 - 204 години

-в навчальному році з 01.09.2013 по 30.06.2014 - 186 годин

-в навчальному році з 01.09.2014 по 30.06.2015 - 225 годин

Враховуючи, що у спірний період ОСОБА_1 працював за сумісництвом на посадах педагогічних працівників, кількість відпрацьованих годин викладача інформатики в період з 01.09.2010 року по 31.08.2015 року перевищує встановлені Порядком №78 180 годин на навчальний рік , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що період з 1.09.2010 року по 30.06.2015 року, який складає 5 років, підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право позивачу на призначенні пенсії за вислугу років як педагогічному працівнику на підставі п. «е» ст. 55 Закону №1788-ХІ .

Таким чином, з метою повного і всебічного захисту прав та інтересів ОСОБА_1 та ураховуючи наявність у нього необхідного педагогічного стажу роботи для призначення пенсії за вислугою років навіть без зарахування періоду роботи на посаді методиста районного методичного кабінету відділу освіти райдержадміністрації, суд апеляційної інстанції вважає можливим залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції у відповідності до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України правомірно стягнув на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на оплату судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року по адміністративній справі № 280/1422/21- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, та не підлягає касаційному оскарженню згідно п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 26.10.2021

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай