Справа № 380/6980/21
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року

справа №380/6980/21

зал судових засідань №10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Демчина В.Ю.,

за участю:

представника позивача Яциника В.В.,

представника відповідача Дяківнич Р.Й.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки.

встановив:

ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації (місцезнаходження: 81200, Львівська область, м.Перемишляни, вул.Привокзальна, 3, ), Львівської районної державної адміністрації Львівської області (місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул.Винниченка, 18, ), в якому просить суд, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 18.05.2021 (а.с.66):

-визнати протиправною бездіяльність Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку за період з 31.12.2019 по 26.11.2020 та щорічну додаткову відпустку за період з 15.09.2019 року по 14.09.2020, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення;

-зобов`язати Фінансове управління Перемишлянської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку за період з 31.12.2019 по 26.11.2020 та щорічну додаткову відпустку за період з 15.09.2019 по 14.09.2020.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31.12.2019 року її було звільнено з посади головного спеціаліста бюджетного відділу Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області у зв`язку зі скороченням штатної чисельності. 26.11.2020 року Львівський окружний адміністративний суд у справі №380/860/20 визнав протиправним та скасував наказ Фінансового управління ІІеремишлянської районної державної адміністрації №7-0 від 24.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновив її на посаді головного спеціаліста бюджетного відділ Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації з 31.12.2019. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін. 27.11.2020 року на виконання рішення суду ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді головного спеціаліста бюджетного відділу Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації. Однак, за період вимушеного прогулу з 01.01.2020 по 26.11.2020 Фінансове управління Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області не виплатило ОСОБА_1 компенсацію за невикористану основну відпустку за період роботи з 31.12.2019 по 26.11.2020 та додаткову відпустку за період роботи з 14.09.2019 по 15.09.2020. Позивач вважає таку бездіяльність Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації протиправною, вважає, що має право на отримання компенсації за невикористані відпустки.

Ухвалою від 28.04.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачам десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, з дати отримання копії. У визначений судом строк позивач усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою від 14.05.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), надано відповідачу строк для подання відзиву проти позову або заяви про визнання позову та роз`яснено наслідки такого неподання.

На адресу відповідача суд надсилав позовну заяву з додатками та повістки, однак кореспонденція поверталася на адресу суду з відміткою органу поштового зв`язку «організація не існує».

Ухвалою суду від 12.07.2021 суд перейшов до розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.07.2021, суд допустив заміну відповідача на правонаступника Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області.

Ухвалою суду від 13.09.2021, суд допустив заміну відповідача-2, Львівську районну державну адміністрацію Львівської області, на належного Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області.

Таким чином, розгляд справи відбувається за участю сторін: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області (далі також -Управління фінансів Львівської РДА).

Ухвалою суду від 06.10.2021 суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті.

27.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, який був долучений до матеріалів справи 06.09.2021. В обґрунтування заперечення позовних вимог зазначено, що Управління фінансів Львівської РДА не має жодних зобов`язань перед позивачем, що підтверджується Передавальним актом від 01.04.2021. Більше того, Передавальний акт було складено комісією з реорганізації Перемишлянської РДА, тому Управління фінансів Львівської РДА також не може відповідати за його зміст. Крім того, відповідач зазначає,що позивач не провела відповідного розрахунку кількості днів відпустки, за яку слід проводити виплату компенсації.

03.09.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи 06.09.2021. У відповіді на відзив позивач зазначає, що відсутність інформації про заборгованість перед позивачем у Передавальному акті не означає, що така заборгованість взагалі відсутня. Крім того, на думку позивача, відповідач як правонаступник повинен відповідати по всіх зобов`язаннях. У відповіді на відзив позивач наводить примірний розрахунок компенсації за невикористані відпустки.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Ухвалою суду від 06.10.2021 суд витребував від архівного управління Львівської районної державної адміністрації Львівської області належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 з метою з`ясування обставин щодо права позивача на додаткову відпуску.

Ухвалою суду від 06.10.2021 суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті. Судовий розгляд справи призначено на 27.10.2021.

Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд встановив таке.

31.12.2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста бюджетного відділу Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області у зв`язку зі скороченням штатної чисельності.

26.11.2020 Львівський окружний адміністративний суд у справі №380/860/20 визнав протиправним та скасував наказ Фінансового управління ІІеремишлянської районної державної адміністрації №7-0 від 24.12.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновив її на посаді головного спеціаліста бюджетного відділ Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації з 31.12.2019. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2021 року рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

27.11.2020 року на виконання рішення суду ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді головного спеціаліста бюджетного відділу Фінансового управління Перемишлянської районної державної адміністрації.

Позивач стверджує, що за період вимушеного прогулу з 01.01.2020 по 26.11.2020 Фінансове управління Перемишлянської районної державної адміністрації Львівської області не виплатило ОСОБА_1 компенсацію за невикористану основну відпустку за період роботи з 31.12.2019 по 26.11.2020 та додаткову відпустку за період роботи з 15.09.2019 по 14.09.2020, яка їй належить.

01.04.2021 ОСОБА_1 зверталася до Фінансового управління Перемишлянської РДА із заявою про виплату компенсації за невикористані відпустки за час вимушеного прогулу, на яку отримала відповідь від 06.04.2021 про те, що оскільки установа знаходиться у стані припинення, відтак необхідно звертатися до Львівської РДА.

20.04.2021 ОСОБА_1 зверталася до Львівської РА із заявою про виплату компенсації за невикористані відпустки за час вимушеного прогулу, однак відповіді не отримала.

Вважаючи, що вона має право на компенсацію за невикористану відпустку за час вимушеного прогулу, ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду.

Відповідно до ст. 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Таку ж норму містить ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про державну службу», державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про відпустки» до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується час фактичної роботи (в тому числі на умовах неповного робочого часу) протягом робочого року, за який надається відпустка.

До стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку зараховується також час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з чинним законодавством зберігалося місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або перебуванням на іншій роботі).

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про відпустки» щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року (частина четверта). Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві (частина п`ята). Щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року (частина дев`ята). Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку (частина десята). Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну (частина одинадцята).

За правилами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років.

Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом «Про відпустки» (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Таким чином, виплата роботодавцем грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустки при незаконному звільненні з роботи не може позбавити гарантованого права на відпочинок поновленого на роботі працівника, який виявив бажання скористатися цим правом. При цьому, незаконно звільнений працівник, який був поновлений на роботі після затвердження власником або уповноваженим ним органом графіку про черговість надання відпусток, не може бути позбавлений права на відпочинок.

Отже, позивач має право на отримання компенсації за дні невикористаної відпустки, розраховані пропорційно до періоду вимушеного прогулу.

При цьому відповідачу належить обов`язок надати позивачу компенсацію за її невикористання.

Щодо розрахунку днів невикористаної відпустки з урахуванням пропорційності до період вимушеного прогулу, а також періоду роботи, за який позивач мала право на додаткову відпустку, то такий відноситься до повноважень відповідача, тому судом не здійснюється. Водночас з особової справи ОСОБА_1 видно, що право на додаткову відпустку вона мала.

Щодо покликання відповідача на те, що у передавальному акті від 01.04.2021 відсутні зобов`язання по виплаті компенсації за невиплачену відпустку перед позивачем, то такі є безпідставні, бо як видно з передавального акта, то по ньому передається дебіторська та кредиторська заборгованість, що склалася станом на 01.01.2021. Водночас станом на вказану дату ОСОБА_1 перебувала на державній службі у фінансовому управлінні Перемишлянської РДА та не зверталася із заявою до уповноваженого суб`єкта про надання компенсації за невикористану відпустку, відтак був відсутній факт заборгованості перед ОСОБА_1 по означених виплатах.

Також при розрахунку грошової компенсації за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку слід виходити з того, що оскільки 31.12.2019 було останнім днем роботи позивача на посаді, відтак початок вимушеного прогулу починається з 01.01.2020, тому відповідно з цього часу слід визначати період, за який позивач має право на отримання компенсації за невикористану відпустку.

Відповідно до абзацу другого ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану основну щорічну та додаткову відпустку. При цьому, бездіяльності управління фінансів Львівської РДА не встановлено, оскільки безпосередньо до цього суб`єкта позивач не зверталася із заявою про виплату компенсації.

Таким чином, позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.139 КАС України судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області (місцезнаходження: 79008, м.Львів, вул. В. Винниченка,18, ) про визнання протиправною бездіяльності, стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки задовольнити частково.

Зобов`язати Управління фінансів Львівської районної державної адміністрації Львівської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну та додаткову відпустку за період вимушеного прогулу з 01.01.2020 по 26.11.2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати не розподіляються.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п 15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лунь З.І.