Справа № 440/3958/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 р.Справа № 440/3958/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Полтавського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава) від 30.06.2021 року по справі № 440/3958/21

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Дочірнього підприємства "Торговий дім "Маяк" ТОВ "Агрофірма "Маяк"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Полтавське обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив стягнути адміністративно-господарські санкції у розмірі 355074,63 грн.

В обґрунтування позовних вимог послався на невиконанням відповідачем у 2020 році вимог статей 18-20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі №440/3958/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від сторін у справі до суду надійшли клопотання, в яких вони просили розгляд справи проводити за їх відсутності.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ДП "Торговий дім "Маяк" ТОВ "Агрофірма "Маяк" (ідентифікаційний код 37301974) зареєстроване як юридична особа /а.с. 107-108/.

Згідно зі звітом про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік (форма №10-ПОІ), поданим ДП "Торговий дім "Маяк" ТОВ "Агрофірма "Маяк" 22.01.2021 вх. №2500 Полтавському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за 2020 рік становила - 134 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 2 особи, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" 5 осіб, фонд оплати праці штатних працівників 15860 тис. грн, середньорічна заробітна плата штатного працівника 118359 грн /а.с. 3/.

Беручи до уваги дані вказаного звіту, позивачем розраховано суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, виходячи із кількості незайнятих робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю (3 особи), - 355074,63 грн /а.с. 4/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що оскільки відповідачем у 2020 році вживалися усі залежні від нього заходи щодо підшукування працівників - осіб з інвалідністю для їх подальшого працевлаштування на підприємстві, а саме, створені вакансії для осіб з інвалідністю, а також подано звіти до центру зайнятості про попит на робочу силу, підстави для застосування до підприємства позивачем адміністративно-господарських санкцій у розмірі 355074,63 грн у даному випадку відсутні.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачем всупереч вимогам ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" не сплачено адміністративно-господарські санкції за робочі місця, призначені для працевлаштування осіб з інвалідністю, не зайняті ними. Вважає, що виконанням нормативу з працевлаштування інвалідів є лише працевлаштування особи з інвалідністю на основне місце роботи, а обов`язок по працевлаштуванню покладається законодавцем виключно на роботодавців, які не звільнені від обов`язку працевлаштовувати інвалідів. Отже, подання до центру зайнятості звітності про вакантні посади для осіб з інвалідністю, як і не направлення осіб з інвалідністю службою зайнятості для працевлаштування не є належним виконанням покладеного на відповідача обов`язку та не звільняє його від сплати адміністративно-господарських санкцій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" № 875-ХІІ (далі по тексту - Закон № 875-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Приписами ч. 2 ст. 19 Закону 875-XII зобов`язано підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, самостійно розраховувати кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті та забезпечувати працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч.1 ст. 20 Закону № 875-ХІІ, підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, які використовують найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів). Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Нормами ч.1 ст. 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою вказаної статті регламентовано, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Отже, законом передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій для підприємств, які не забезпечили середньооблікову чисельність працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Зі змісту ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

У зв`язку з цим, для правильного вирішення спору необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення порушення правил здійснення господарської діяльності, яке полягає у необхідності забезпечення середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Обов`язок підприємств подавати центрам зайнятості дані про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів саме щомісяця був встановлений Законом України від 01 березня 1991 року № 803-XII «Про зайнятість населення», який втратив чинність 01 січня 2013 року, а тому до спірних правовідносин не застосовується.

Так, з 01 січня 2013 року періодичність подання звітів 3-ПН не була регламентована законом.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону України Про зайнятість населення № 5067-VI у редакції, чинній у 2019 році (далі по тексту - Закон № 5067-VI) роботодавці зобов`язані, зокрема, своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення, що спростовує доводи апелянта про відсутність підстав для звільнення роботодавця від відповідальності за таких підстав.

На виконання п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону № 5067-VI, наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії). В контексті прийнятого Закону № 5067-VI, та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Тобто, на час спірних правовідносин (у 2019 році) законодавство не встановлювало обов`язку підприємств подавати форму 3-ПН щомісячно чи з будь-якою іншою періодичністю. Натомість, існував обов`язок підприємств одноразово подавати форму 3-ПН, а саме не пізніше 3-х робочих днів з дати відкриття вакансії.

Тому, колегія суддів зауважує, що якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН Інформація про попит на робочу силу (вакансії) у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії). Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року по справі №806/1368/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.

Крім того, аналіз наведених вище норм законодавства свідчить також про те, що законодавцем чітко визначені обов`язки підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця,

- створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством;

- надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- в разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Відтак, на підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості. В свою чергу, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/639/17.

При цьому, Законом № 875-XII також визначено, що працевлаштування інвалідів здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук підходящої роботи для працевлаштування такого інваліда.

З огляду на викладене, обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Таким чином, передбачена ч. 1 ст. 20 Закону № 875-XII міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог ч.3 ст. 18 Закону № 875, а саме: невиділення та нестворення робочих місць, ненадання державній службі зайнятості інформації, незвітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, оскільки саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 17, частини першої статті 18, частин другої, третьої та п`ятої статті 19 Закону № 875-XII, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2019 року у справі № 820/2190/17, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з наказами від 08.01.2020 №5/1 "К/тр", від 20.01.2020 №16/1 "К/тр", від 28.02.2020 №56/3 "К/тр", від 14.04.2020 №97/1 "К/тр", від 18.05.2020 №109/1 "К/тр", від 18.06.2020 №126/1 "К/тр", від 01.07.2020 №129/1 "К/тр", від 08.07.2020 №136/1 "К/тр", від 29.07.2020 №153/3 "К/тр", від 10.08.2020 №162/1 "К/тр", від 07.09.2020 №180/2 "К/тр", від 02.10.2020 №200/1, від 03.11.2020 №234/2 "К/тр", від 02.12.2020 №253 "К/тр", від 04.12.2020 №258 "К/тр" підприємство у 2020 році відкрило близько 120 вакансій для осіб з інвалідністю, що відображено у 15 звітах №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" /а.с. 22-34, 36/.

Робочі місця/посади (крім посади вантажник смт Котельва) відповідно до штатних розписів, які затверджувалися у 2020 році, відповідають вимогам (пристосовані) для працевлаштування осіб з інвалідністю, проатестовані, затверджено відповідні висновки, що підтверджується наказами ДП "Торговий дім "Маяк" ТОВ "Агрофірма "Маяк" від 03.01.2020 №1/1 "К/тр", від 31.01.2020 №37/1 "К/тр", від 28.02.2020 №56/2 "К/тр", від 29.07.2020 №153/2 "К/тр", від 07.09.2020 №180/1 "К/тр", від 03.11.2020 №234/1 "К/тр" /а.с 38-55/.

Подання звітів 3-ПН до центру зайнятості підтверджується відмітками на звітах 3-ПН та листом Котелевської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості від 17.05.2021 №16/34/86-21 /а.с. 56-85, 94/.

Крім того, згідно з наказами від 04.12.2020 №258 "К/тр" та від 04.11.2020 №236/1 "К/тр" підприємство створило два робочих місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, на які прийняло двох працівників з інвалідністю - ОСОБА_1 на посаду виробника харчових напівфабрикатів (наказ від 02.12.2020 №254"К/тр") та ОСОБА_2 на посаду касира (наказ від 04.11.2020 №236 "К/тр") /а.с. 35, 37, 86-87/.

Отже, у 2020 році на підприємстві працювало 4 особи з інвалідністю, а саме, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 протягом усього 2020 року, що підтверджується матеріалами справи /а.с. 22/ та не заперечується позивачем, а також ОСОБА_1 з 03.12.2020 та ОСОБА_2 з 05.11.2020 /а.с. 86-87/.

Також підприємством вживалися додаткові заходи, що свідчать про належне виконання ним, як роботодавцем, своїх обов`язків щодо працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме, неодноразово публікувалися у друкованих засобах масової інформації (газеті) оголошення про пошук осіб з інвалідністю для подальшого працевлаштування, що підтверджує реальність намірів стосовно здійснення такого працевлаштування /а.с. 102-105/.

Крім того, підприємство неодноразово зверталося у 2020 році до Полтавського обласного відділення Фонду захисту інвалідів, але отримало лише одну відповідь за вих.1655/03.1-08 від 19.11.2020, в якій зазначено про те, що при зверненні осіб з інвалідністю до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо пошуку роботи вони будуть ознайомлені з інформацією щодо запропонованих вакансій в ДП "Торговий дім "Маяк" ТОВ "Агрофірма "Маяк" /а.с. 97-101/.

Доказів на підтвердження того, що хоча б одна особа з інвалідністю звернулася до підприємства за сприянням Фонду (направлення, рекомендація, тощо), матеріали справи не містять.

Відповідач також неодноразово у 2020 році звертався до Котелевської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості з листами щодо сприяння працевлаштування осіб з інвалідністю /а.с. 88-91/.

На зазначені листи від центру зайнятості отримані відповіді, в яких зазначено, що бажаючих працевлаштуватися на вакансії, визначені у звітах 3-ПН підприємства немає. При цьому, направлявся для ознайомлення перелік осіб з інвалідністю, що перебувають на обліку в центрі зайнятості, при ознайомленні з яким підприємством виявлено, що особи не підходили підприємству з огляду на наявну кваліфікацію осіб та вакансії на підприємстві /а.с. 92-93, 95-96/.

Матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів відмов з боку відповідача у працевлаштуванні людей з інвалідністю за направленням Полтавського обласного центру зайнятості.

Колегією суддів враховано, що відповідачем здійснено всі необхідні заходи для працевлаштування інвалідів, зокрема, систематичне повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, інформування позивача про вказані дії та надання звітів про попит на робочу силу, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій є безпідставним.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 110 рішення Європейського суду з прав людини "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" (Vastberga taxi Aktiebolag and Vulic v. Sweden № 36985/97) Суд визначив, що "… адміністративні справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення штрафних санкцій має саме суб`єкт владних повноважень.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла до висновку, що в цьому випадку, з урахуванням приписів ст. 218 Господарського кодексу України, застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій є неможливим.

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 по справі №440/3958/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 28.10.2021 року