Справа № 340/2248/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 340/2248/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року (м. Кропивницький, суддя Дегтярьова С.В.) у справі № 340/2248/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Кропивницької районної державної адміністрації

про визнання протиправними дій та зобов`язати вчинити певні дії, -

встановив:

07 травня 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Кропивницької районної державної адміністрації щодо відмови йому у перерахунку та виплаті призначеної щорічної допомоги на оздоровлення за період з 2011 по 2014 рік (включно) відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за кожен рік, з урахуванням ризниці, яка була виплачена у цей період;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Кропивницької районної державної адміністрації перерахувати та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення за період з 2011 по 2014 рік (включно) відповідно до вимог ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 5 мінімальних заробітних плат за кожен рік, з урахуванням ризниці, яка була виплачена у цей період.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що звернувся до суду із позовом у межах встановленого ст. 122 КАС України строку, оскільки про рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 і виплату грошової допомоги на оздоровлення у меншому розмірі за 2008 - 2014 роки дізнався 23.03.2021 на зборах учасників ліквідації на ЧАЕС, що підтверджується протоколом від 23.03.2021, який не було враховано судом під час прийняття оскарженої ухвали. Позивач також посилається на відсутність фактичних даних (доказів), які б вказували на те, що він мав дізнатися про порушення своїх прав раніше.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу позивача до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В ухвалі від 16 червня 2021 року суд дійшов висновку про наявність передбачених п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позивачем без поважних підстав пропущено встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені ст. 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до п. 8 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

За висновком Верховного Суду для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Судом встановлено, що допомогу на оздоровлення за 2008-2014 роки позивач отримував у ці ж роки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 562 від 12 липня 2005 року «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 100,00 грн. (а.с.8, 28-31).

Із позовом до суду першої інстанції позивач звернувся 07 травня 2021 року, тобто після спливу строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України строку. При цьому, позивач посилається на те, що про порушення свого права на виплату грошової допомоги на оздоровлення за 2008 - 2014 роки та рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 він дізнався 23.03.2021 на зборах учасників ліквідації на ЧАЕС.

Проте, про рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 позивач мав дізнатися самостійно ще у 2008 році після його публікації відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України» на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України, у "Віснику Конституційного Суду України" та інших офіційних друкованих виданнях України.

Отже, про порушення свого права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до ст. 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивач дізнався у 2008-2014 роках під час її отримання у меншому розмірі та мав можливість вжити своєчасних заходів щодо захисту порушеного права в межах встановленого КАС України строку звернення до адміністративного суду, проте, не скористався такою можливістю за відсутності поважних причин.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 19 березня 2019 року у справі № 810/1024/18 та постанові від 25.05.2021 року справа №351/2103/17.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність передбачених п. 8 ст. 240 КАС України підстав для залишення позовної заяви позивача без розгляду.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 червня 2021 року у справі № 340/2248/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя В.Є. Чередниченко