Справа № 200/12509/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 р. Справа№200/12509/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; )

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , 06 серпня 2021 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправним та скасування Рішення № п/с 86 від 03.06.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відділ обслуговування громадян № 3 (сервісний центр м. Лиман) про відмову в призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Відділ обслуговування громадян № 3 (сервісний центр м. Лиман) призначити пенсію за віком з 06.06.2021 року ОСОБА_1 , зарахувавши до страхового стажу періоди:

навчання в Артемівському технікумі залізничного транспорту, з 01.09.1976 по 27.06.1983 рр.;

роботи в Дистанції сигналізації зв`язку, на посаді електромонтера сигналізації, централізації та блокування з 24.01.1983 по 01.10.1984 рр.;

роботи в Дебальцевському заводі по ремонту металургійного обладнання, на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання з 01.11.1984 по 20.06.1994 рр.;

- допущення до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до управління відповідача з заявою про призначення пенсії, проте рішенням суду йому було відмовлено в призначенні пенсії та не зараховано певних періодів роботи до його страхового стажу, оскільки в записі трудової книжки наявні недоліки.

Вказує, що недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатись достатньої підставою для не зарахування періоду його роботи, а діючим законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків для за порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування стажу роботи протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 27.05.2021 року, звернувся до управління відповідача з заявою про призначення пенсії.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 03.06.2021 року № п/с 86 відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 . За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період навчання в Артемівському технікумі залізничного транспорту з 01.09.1976 по 27.06.1983 рр., оскільки навчання перетинається з роботою та проходженням військової служби в армії;

- для зарахування періоду навчання з 01.09.1976 по 27.06.1983 рр потрібно надати уточнюючу довідку про період та форму навчання;

- періоди роботи з 24.01.1983 по 01.10.1984 рр., та з 01.11.1984 по 20.06.1994., оскільки записи в трудовій книжці не відповідають вимогам «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (печатка низької якості, у зв`язку з чим неможливо відпрацювати);

- для зарахування періодів з 24.01.1983 по 01.10.1984 рр. та з 01.11.1984 по 20.06.1994 потрібно надати підтверджуючі довідки про ці періоди роботи.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_2 , ОСОБА_1 працював:

- з 03.07.1979 року по 01.11.1979 року прийнято електромонтером сигналізації, централізації та блокіровки 3 го розряду на період проходження виробничої практики в цех електричної централізації стації Дебальцеве на Дебальцевській станції сигналізації та зв`язку Донецької ордена Леніна залізничної дороги;

- відповідно до запису № 5 в трудовій книжці, навчався в Артемівському технікумі залізничного транспорту з 01 вересня 1976 по 06 березня 1979 року та з 02.11.1979 року по 20 березня 1980 року. Відраховано з числа навчаючихся технікуму за порушення трудової дисципліни;

- відповідно до запису між 9, 10 номерами служба в радянській армії з 23.10.1980 по 01.12.1983 року;

- з 24.01.1983 року по 01.10.1984 року працював електромонтером сигналізації, централізації та блокіровки на Дебальцевській станції сигналізації та зв`язку Донецької ордена Леніна залізничної дороги;

- з 01.11.1984 року по 20.04.1994 року працював електромонтером по ремонту електрообладнання на Дебальцевському заводі по ремонту металургійного обладнання.

В матеріалах справи наявна довідка Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури від 13.08.2021 року № 02/202631, відповідно до якої ОСОБА_1 навчався в Артемівському технікумі залізничного транспорту ім. Жовтневої революції за спеціальність «Автоматика і телемеханіка на залізничному транспорті» в періоди:

- на денній формі навчання з 01 вересня 1976 року по 20 березня 1980 року;

- на заочній формі навчання з 31 січня 1983 року по 29 червня 1983 року.

З листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від.08.07.2021 року № 0500-1506-8/30344 вбачається, що для зарахування періоду навчання з 01.09.1976 по 27.06.1983 потрібно надати уточнюючу довідку про період та форму навчання. Для зарахування періодів з 24.01.1983 по 01.10.1984 та з 01.11.1984 по 20.06.1994 потрібно надати підтверджуючі довідки за ці періоди.

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно не зарахування стажу для призначення пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Суд не приймає посилання відповідача на те, що запис зроблено в порушенням, оскільки працівник не несе відповідальність за невірне оформлення трудової книжки та такі недоліки не повинні перешкоджати працівнику на зарахування його стажу для призначення пенсії.

Стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон № 1788) визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Підпунктом д частини 3 цієї статті встановлено, що до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як вже було зазначено судом, згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Згідно з пунктами 1-3 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 працював:

- з 03.07.1979 року по 01.11.1979 року прийнято електромонтером сигналізації, централізації та блокіровки 3 го розряду на період проходження виробничої практики в цех електричної централізації стації Дебальцеве на Дебальцевській станції сигналізації та зв`язку Донецької ордена Леніна залізничної дороги;

- відповідно до запису № 5 в трудовій книжці, навчався в Артемівському технікумі залізничного транспорту з 01 вересня 1976 по 06 березня 1979 року та з 02.11.1979 року по 20 березня 1980 року. Відраховано з числа навчаючихся технікуму за порушення трудової дисципліни;

- з 24.01.1983 року по 01.10.1984 року працював електромонтером сигналізації, централізації та блокіровки на Дебальцевській станції сигналізації та зв`язку Донецької ордена Леніна залізничної дороги.

Також суду надано довідка Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури від 13.08.2021 року № 02/202631, відповідно до якої ОСОБА_1 навчався в Артемівському технікумі залізничного транспорту ім. Жовтневої революції за спеціальність «Автоматика і телемеханіка на залізничному транспорті» в періоди:

- на денній формі навчання з 01 вересня 1976 року по 20 березня 1980 року;

- на заочній формі навчання з 31 січня 1983 року по 29 червня 1983 року.

Отже з цих документів в сукупності можливо визначити всі дані для встановлення трудового стажу позивача (наявні всі записи, підписи та печатки).

Так відповідно до записів трудової книжки позивач навчався в Артемівському технікумі залізничного транспорту з 01 вересня 1976 по 06 березня 1979 року та з 02.11.1979 року по 20 березня 1980 року на денній формі навчання, та відповідно до довідки від 13.08.2021 на денній формі навчання з 1 вересня 1976 року по 20 березня 1980 року (наказ про зарахування до технікуму № 180 лу від 26.08.1980, наказ про відрахування № 42 лу від 20.03.1980) на заочній формі навчання з 31 січня 1983 року (наказ про відновлення до технікуму № 22 лу від 31.01.1083) по 29.06.1983 (наказ про відрахування у зв`язку з закінченням навчання № 128 лу від 29.06.1983).

Суд звертає увагу, що трудова книжка містить всі необхідні відомості для визначення періоду, протягом якого позивач проходив навчання з урахуванням служби в армії, встановлені дати надання та повернення з академічної відпустки. Тобто відсутні будь-які суперечності або недоліки, які ускладнюють пенсійному фонду визначення періоду навчання позивача.

Крім того період навчання з 1 вересня 1976 року по 20 березня 1980 року та з 31 січня 1983 року по 29.06.1983 року підтвержується довідкої від 13.08.2021.

Таким чином позовна вимога зарахувати до страхового стажу період навчання в Артемівському технікумі залізничного транспорту з 01.09.1976 по 27.06.1983 рр. підлягає частковому задоволенню, тому що позивач у період з 20 березня 1980 року по 31 січня 1983 року не навчався.

За таких обставин суд вважає доводи відповідача щодо не зарахування до стажу позивача періоду навчання з таких підстав, як перетинання періоду навчання з періодом проходження служби в армії та відсутність довідки, яка підтверджує період навчання, безпідставним.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, суд прийшов до висновку про зарахування стажу позивача відповідно до записів у трудовій книжці та довідки про навчання.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Однак, оскільки суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд зобов`язати відповідача призначити пенсію, тому належним і достатнім способом порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначенні пенсії та зобов`язання зарахувати періоди роботи, які не були враховані відповідачем.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн.

Згідно ч. 3,8 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з управління відповідача судового збору у розмірі 908,00 грн. на користь позивача, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення № п/с 86 від 03.06.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відділ обслуговування громадян № 3 (сервісний центр м. Лиман) про відмову в призначенні пенсії за віком та у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Відділ обслуговування громадян № 3 (сервісний центр м. Лиман) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.05.2021 року зарахувавши до страхового стажу періоди:

навчання в Артемівському технікумі залізничного транспорту, з 01.09.1976 по 20.03.1980 та з 31.01.1983 по 29.06.1983.;

роботи в Дистанції сигналізації зв`язку, на посаді електромонтера сигналізації, централізації та блокування з 24.01.1983 по 01.10.1984 рр.;

роботи в Дебальцевському заводі по ремонту металургійного обладнання, на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання з 01.11.1984 по 20.06.1994 рр.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 жовтня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.В. Арестова