Справа № 520/12279/21
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 р. № 520/12279/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Бідонька А.В.

при секретарі судового засідання -Ліпчанської Я.В.,

за участю:

представника позивача - Іванова Н.О.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057), Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001), про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- Скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відмову ОСОБА_2 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 25 травня 2021 року.

- Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, код ЄДРГІОУ 37764460) оформити та видати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) посвідку на постійне проживання в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25-річного віку

- Визнати незаконним та скасувати п. 12 Наказу Державної міграційної служби України () Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання від 19.11.2020 року № 193, щодо визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видану Г`УДМС у Харківській області 31.08.2012.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.09.2020 року позивач звернулась до відповідача з заявою про обмін посвідки на постійне проживання та рішенням від 29.09.2020 року позивачу було відмовлено. Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач звернулась до суду для його оскарження. За результатами розгляду справи судом скасовано рішення ГУ ДМС України в Харківській області про відмову ОСОБА_2 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 11 вересня 2020 року та зобов`язано відповідача вирішити питання щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25-річного віку. Однак, на виконання рішення суду відповідачем винесено рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання в Україні з тих самих підстав. Зазначене рішення позивач вважає протиправним та таким, що порушує її права.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі.

Представником відповідача надано відзив на позов, в якому сторона відповідача проти вимог поданого позову заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що за результатами перевірки матеріалів особової справи позивача встановлено порушення міграційного законодавства при наданні дозволу на імміграцію в Україну позивачу, тому ним правомірно відмовлено в оформленні нової посвідки у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи заявленого позову, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача в судових засіданнях проти вимог заявленого позову заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою Латвії, з 31.08.2012 документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 , терміном дії безстроково, що підтверджується копією паспорту (а.с. 24-27).

05.09.2020 ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 25-річного віку .

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 11.09.2020 відмовлено позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 11 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №321 (а.с. 34).

Наказом Державної міграційної служби України №193 від 19.11.2020 повідку на постійне проживання серії ХР №26593 від 31.08.2012, видану на ім`я Позивача, визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 року, яке набрало законної сили 12.04.2021 року, позов задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відмову ОСОБА_4 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 11 вересня 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області вирішити питання щодо оформлення та видачі ОСОБА_4 посвідки на постійне проживання в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

24.05.2021 позивачем направлено до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області заяву про виконання рішення суду та виконавчий лист про зобов`язання Головного управління , Державної міграційної служби України в Харківській області вирішити питання щодо оформлення та видачі ОСОБА_2 посвідки на постійне проживання в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області №04-1-403058 від 25.05.2021 року відмовлено позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання в Україні на підставі пп. 11 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою КМУ від 25.04.2018 №321 (а.с. 48).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та необґрунтованими, позивач звернулась до суду з даним позовам.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" (далі Закон № 3773-VI) встановлює, що іноземець це - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а посвідка на постійне проживання це - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Іммігрантом є - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно статті 2 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства є рівними перед законом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, інших обставин.

Згідно п.1 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання» затвердженого постановою Кабміну України від 25.04.2018 №321 (далі - Порядок №321) посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до пп. 5 п.7 Порядку №321 обмін посвідки здійснюється у разі досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

Відповідно до п. 40 Порядку №321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:

1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);

2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;

3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником;

6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Пунктом 9 Порядку №321 встановлено, що оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

Відповідно до п.43 Порядку №321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Судом встановлено, що при зверненні позивачем було дотримано вимоги законодавства, та надано всі необхідні документи передбачені Порядком №321.

Судом також встановлено, що підставою відмови ГУ ДМС України у Харківській області у оскаржуваному рішенні зазначено пп. 11 п.62 Порядку № 321.

Відповідно до пп. 11 п.62 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки в інших випадках, передбачених законом.

Враховуючи, що пп. 11 п.62 Порядку №321 не містить конкретно визначених підстав для відмови у видачі посвідки, а є бланкетною нормою, яка відсилає до іншого законодавства, суд зауважує, що зазначення в рішенні про відмову у видачі посвідки загальної норми права (пп. 11 п.62 Порядку №321) без вказівки на конкретну підставу для такої відмови не може вважатися виконанням законодавчо визначеного обов`язку, передбаченого Порядком № 321, а тому таке рішення має бути визнано неправомірним.

Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 24.01.2020 у справі №820/1719/18, від 14.12.2020 у справі № 820/1684/18 та враховуються судом відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Щодо скасування п. 12 Наказу Державної міграційної служби України () Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання від 19.11.2020 року № 193, щодо визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видану ГУДМС у Харківській області 31.08.2012, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 27.10.2020 начальником ДМС України в Харківської області був затверджений висновок щодо скасування посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 31.08.2012 року (а.с. 84-87)

Підставою для скасування посвідки вказано, що у ході додаткової перевірки та виходячи з матеріалів справи було встановлено, що громадянка Латвії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи неповнолітньою дитиною, процедуру надання дозволу на імміграцію в Україну разом з батьком не проходила. Крім того, згода матері неповнолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на імміграцію в Україну разом з батьком до матеріалів справи долучена лише 18.07.2011, тобто вже після прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Латвії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких підстав, відповідачем рішення від 31.08.2012 про оформлення громадянці Латвії ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 визнано таким, що прийняте з порушенням вимог законодавства та таким, що підлягає скасуванню.

Наказом ДМС України № 193 від 19.11.2020, відповідно до пп. 18, 25 пункту 10 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 №360, пп. 8 п. 72, абз. 3 п. 73, на підставі висновку ГУ ДМС України в Харківській області від 27.10.2020 стосовно громадянки Латвії ОСОБА_1 , визнано недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 31.08.2012 року.

Відповідно до п.2, 3 Порядоку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, затверджений 'остановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. №1983 (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин) (далі- Порядок №1983) заяви для оформлення посвідок подаються іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразки заяв та порядок їх розгляду визначаються МВС.

Для оформлення посвідки на постійне проживання разом із заявою подаються:

1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), та його копія;

2) переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку;

3) копія рішення про надання дозволу на імміграцію;

4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати;

5) чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері);

6) копія виданої податковим органом довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (у разі її наявності).

Відповідно до п. 7, 8 Порядоку №1983 посвідки оформляються іноземцям та особам без громадянства, які досягли 16-річного віку. У виняткових випадках посвідка на постійне проживання може оформлятися особі до досягнення 16-річного віку за наявності нотаріально засвідченої згоди обох батьків.

Відомості про дитину, яка не досягла 16-річного віку і отримала дозвіл на імміграцію в Україну разом з батьками (законними представниками) або прибула разом з батьками (законними представниками) в Україну для тимчасового проживання, зазначаються в посвідці одного з батьків (законних представників) на підставі:

1) заяви особи, в посвідці якої зазначаються такі відомості;

2) оригіналу (після пред`явлення повертається) і копії свідоцтва про народження дитини з перекладом українською мовою, засвідченим у встановленому законодавством порядку.

На дитину віком від 5 до 16 років додатково подаються три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра, одна з яких вклеюється в посвідку і скріплюється печаткою.

Відповідно до п. 12 посвідка видається іноземцеві та особі без громадянства під розписку після пред`явлення паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, в якому на останній вільній сторінці проставляється відмітка про отримання посвідки за встановленим МВС зразком, що скріплюється печаткою (за бажанням іноземця та особи без громадянства така відмітка може проставлятися у вкладному талоні).

Судом встановлено, що позивач прибула в Україну разом з батьком, коли була неповнолітня та була внесена в його посвідку на постійне проживання. 09.07.2012 ОСОБА_5 в спосіб передбачений законодавством звернулась із заявою про документування посвідкою на постійне проживання в Україні. Відповідачем, 31.08.2012 видано позивачу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 , терміном дії - безтроково та проставлено відповідну відмітку в паспорті (а.с. 26). Суд зазначає, висновок щодо скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянки- Латвії ОСОБА_1 ґрунтується виключно на матеріалах справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Латвії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і не містить даних про здійснення перевірки дотримання порядку отримання посвідки на постійне проживання ОСОБА_7 . Позивачем були виконані всі вимоги Відповідача щодо надання документів та отримана посвідка на постійне проживання, про що зроблена відмітка в паспорті Позивача.

Щодо доводів відповідача, що неповнолітня, на той час, ОСОБА_5 процедуру надання дозволу на імміграцію в Україну разом з батьком не проходила та те, що згода матері на імміграцію в Україну разом з батьком до матеріалів справи долучена після прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Латвії ОСОБА_6 , як на підставу скасування посвідки позивачу, суд зазначає наступне.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" суд підкреслює що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна -непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд зазначає, що сам факт порушення позивачем процедури отримання дозволу на імміграцію в Україну стався не з вини позивача. Під час судового розгляду судом не встановлено, що позивач уникала проходження процедури або відмовилась у її проходженні, а данні помилки було допущено самим відповідачем.

Сукупність встановлених під час розгляду справи обставин, з урахуванням сталої судової практики ЄСПЛ, свідчить на користь того, що виключно внаслідок передчасних висновків відповідача про наявність в діях позивача порушень процедури надання дозволу на імміграцію в Україну, по відношенню до позивача безпідставно винесено спірний наказ про визнання недійсної посвідки на постійне проживання від 19.11.2020 року № 193.

Виходячи з наведеного, суд констатує, що при розгляді цієї справи встановлено, що відповідач в порушення наведених принципів «юридичної визначеності» та «належного урядування» втрутився у реалізацію прав позивача без наведення підстав такого втручання або відходу від власної правової позиції щодо не відповідності процедури отримання дозволу та фактично діючи не послідовно, переклав ризик виникнення помилки на позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку що відповідачем під час проведення перевірки не досліджувались нові документи справи ОСОБА_1 , а висновки перевірки ґрунтуються лише на матеріалах справи №4032058 про надання дозволу на імміграцію в України Латвії ОСОБА_8 (батьку заявниці), а отже прийнятий за результатами такої перевірки наказу Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання від 19.11.2020 року № 193, щодо визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видану ГУДМС у Харківській області 31.08.2012 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 29 березня 2018 року по справі №816/303/16, 3 квітня 2018 року по справі №815/6881/16, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема, вже скасування рішенням суду рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання та прийняття відповідачем нового рішення з аналогічних підстав, суд приходить до висновку, що в даному випадку ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах є саме зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області оформити та видати ОСОБА_2 посвідку на постійне проживання в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24,м. Харків,61057), Державної міграційної служби України (вул. Володимирська, буд. 9, м. Київ, 01001), про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, визнання незаконним та скасування наказу - задовольнити.

Скасувати Рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про відмову ОСОБА_2 в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 25 травня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області (вул. Римарська, буд. 24, м. Харків, 61057, код ЄДРГІОУ 37764460) оформити та видати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) посвідку на постійне проживання в порядку обміну у зв`язку із досягненням 25-річного віку.

Визнати незаконним та скасувати п. 12 Наказу Державної міграційної служби України () Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання від 19.11.2020 року № 193, щодо визнання недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , видану ГУДМС у Харківській області 31.08.2012. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення підписано 29 жовтня 2021 року.

Суддя Бідонько А.В.