Справа № 500/5461/21
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5461/21

27 жовтня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шумського відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Шумського відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , в якій просить: визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шумського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у ВП № 28442634 від 07.04.2021 про накладення штрафу в розмірі 10672,36 грн.

Позов обґрунтовано тим, що на виконанні у Шумського відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження ВП №28442634 від 16.06.1999 з примусового виконання виконавчого листа №АЕ-10 від 01.06.1999, виданого Лановецьким районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 19.05.1999 до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість із сплати аліментів, на час зупинення їх нарахування 08.11.2015 року, становила 32603,98 грн. Основною та єдиною причиною несплати аліментів є те, що позивач понад 25 років хворіє, що не давало можливості працювати та отримувати заробітну плату. Станом на 05.02.2021 аліменти виплачено повністю. Проте 07.04.2021 у виконавчому провадженні ВП №28442634 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 10672,36 грн., за допущення заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір якої за період з 18.06.1999 по 03.08.2018 у розмірі 21344,72 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки. Такий штраф накладено без відповідного розрахунку у відсотковому співвідношенні до суми заборгованості. Водночас відповідальність у формі штрафу за несплату аліментів, яка передбачена абз.3 ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" введена лише з 28.08.2018, тому штраф може бути нарахований боржнику лише на суму заборгованості, яка утворилася після 28.08.2018.

За таких підстав, вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 08.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, з урахуванням особливостей, визначених §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), призначено у справі судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Шумським відділом державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 13.09.2021 подано до суду відзив. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на безпідставність доводів позивача про накладення на нього штрафу спірною постановою без відповідного розрахунку. Зокрема згідно розрахунку державного виконавця № 4731 від 16.09.2016 заборгованість станом на 16.09.2016 становить 27471,79 грн.. За період з 16.09.2016 по 28.08.2018, день коли Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" вступив в дію, заборгованість з виплати аліментів за попередній період становила 21344,72 грн. Залишок такого боргу було примусово стягнуто з орендної плати (останній платіж 05.02.2021). Помилковим є і твердження позивача про те, що норма абз.3 ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" не може бути до нього застосована, оскільки за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Відтак, на думку позивача, оскаржувана постанова про накладення штрафу винесена правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача вказав про відсутність у державного виконавця підстави для прийняття оскаржуваної постанови від 07.04.2021 року про накладення штрафу у розмірі 10672,36 грн. у виконавчому провадженні ВП №28442634, оскільки на час прийняття такої постанови не було передбаченої абз.1 ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" обов`язкової умови для накладення штрафу на позивача, а саме наявність заборгованості зі сплати аліментів.

У запереченні на відповідь на відзив представник відповідача послався на п.3 ч.5 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження", згідно яким порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Учасниками справи подано заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 та ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що на виконанні у Шумського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебуває виконавче провадження ВП №28442634 від 16.06.1999 з примусового виконання виконавчого листа №АЕ-10 від 01.06.1999, виданого Лановецьким районним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 19.05.1999 до досягнення дитиною повноліття.

Як слідує з листа Шумського відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) заборгованість позивача з виплати аліментів станом на 01.03.2021 становить 0 грн. (а.с.33-34).

07.04.2021 державним виконавцем Шумського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у виконавчому провадженні ВП №28442634 винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 10672,36 грн., за допущення заборгованості зі сплати аліментів сукупний розмір якої за період з 18.06.1999 по 03.08.2018 у розмірі 21344,72 грн., що перевищує суму відповідних платежів за три роки (а.с.30).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість висновків відповідача, і винесених на підставі них спірних правових актів індивідуальної дії на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ ).

Положеннями ст.1 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону №1404-VIII, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч.1 ст.13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст.71 Закону №1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

28.08.2018 набрав чинності Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", яким доповнено статтю 71 Закону № 1404-VIII частиною 14 наступного змісту:

"За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу".

Згідно з ч.4 ст.11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

У відповідності до абз.3 ч.14 ст.71 Закону № 1404-VIII за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону.

Постанова про накладення штрафу оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу I цієї Інструкції та містить відомості про розмір заборгованості, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, та суму штрафу.

Так, нормами Закон України від 03.07.2018 №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання", який набрав чинності 28.08.2018, посилено відповідальність за несвоєчасну сплату аліментів, зокрема, запроваджено нарахування штрафів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за рік (20% від суми несплачених аліментів), за два роки (30% від суми несплачених аліментів), за три роки (50% від суми несплачених аліментів).

Матеріалами справи стверджуються доводи позивача про те, що заборгованість зі сплати аліментів у розмірі, що зумовила застосування до нього штрафу, утворилася до набрання чинності ч.14 ст.71 Закону № 1404-VІІІ, що також не заперечується і відповідачем.

Однак положення абз.3 ч.14 ст.71 Закону № 1404-VІІІ передбачають накладення штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, який дорівнює сумі відповідних платежів за три роки. Тобто, зазначена норма права містить вказівку на суму заборгованості, за якої виникають підстави для накладення штрафу на боржника, а не на період її виникнення.

Водночас системний аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що визначальним у спірних правовідносинах є встановлення наявності такої заборгованості на час винесення постанови про накладення штрафу та її розмір, який впливає на визначення суми штрафу.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 24.11.2020 по справі №620/517/20.

Суд наголошує, що виконавець може прийняти постанову про накладення штрафу на боржника у виконавчому провадження з примусового виконання рішення про стягнення аліментів лише у тому разі, якщо на дату прийняття такої постанови наявна непогашена сума заборгованості по аліментах, про що свідчить формулювання "За наявності заборгованості зі сплати аліментів" у ч.14 ст.71 Закону №1404-VIII.

Тобто, навіть за умови існування заборгованості по аліментах до прийняття виконавцем постанови про накладення штрафу, якщо така заборгованість боржником була погашена, у виконавця відсутні підстави для накладення на нього штрафу.

Натомість як самостійно стверджує відповідач станом на 05.02.2021 аліменти позивачем виплачено повністю.

За сукупністю встановлених обставин, враховуючи відсутність у позивача заборгованості по сплаті аліментів станом на дату прийняття постанови про накладення штрафу ВП № 28442634 від 07.04.2021, суд приходить до висновку про відсутність підстав для винесення оскаржуваної постанови, що свідчить про невідповідність її критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже така є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних рішень.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 908,00 грн. згідно квитанції №27 від 30.08.2021 (а.с.8).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Шумського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про накладення штрафу від 07.04.2021 ВП № 28442634.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Шумського відділу державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Шумський відділ Державної виконавчої служби у Кременецькому районі Тернопільської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження/місце проживання: вул. Шевченка, 3,м. Шумське,Шумський район, Тернопільська область,47101 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34043031);

третя особа:

- ОСОБА_2 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 ) .

Головуючий суддя Мандзій О.П.