Справа № 761/21436/20
Суддя: Пономаренко Н. В.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/761/194/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року Шевченківський районний суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Пономаренко Н.В.

за участю секретаря: Бражніченко І.О.,

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва ДПП Національної поліції України, Головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисенко Оксани Вікторівни про скасування постанови, скасування (закриття) виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

в липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до Управління патрульної поліції м. Києва ДПП Національної поліції України, Головного державного виконавця Шевченківського РВДВС у м. Києві Лисенко Оксани Вікторівни про скасування постанови, згідно з якої просить суд:

1.Скасувати постанову інспектора УПП №330710 від 16.02.2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності;

2.Скасувати (закрити) виконавче провадження №62015198 від 08.05.2020 року;

3.Стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, 16.02.2020 року інспектором патрульної поліції УПП у м. Києві було винесено постанову №330710 про притягнення до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу щодо ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що, як вбачається з матеріалів справи, інспектор патрульної поліції 16.02.2020 року приблизно о 19 год. прибув за його викликом на місце вірогідної шахрайської дії стосовно вкидання гаманця. На його прохання скласти протокол про передачу гаманця ймовірному власнику чи шахраю відмовив. На прохання позивача показати посвідчення, відповів нечемно і звинуватив його у тому, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Після того, як позивач показав своє пенсійне посвідчення інспектор вирвав його з рук, сів у авто і склав протокол не стосовно його виклику, а на свій розсуд. Після чого запропонував поставити підпис, не давши ознайомитись з протоколом, сів у авто та покинув місце виклику. На його наступне звернення за телефоном 102 стосовно неправомірних дій інспектора поліція не відреагувала. Наступного дня він звернувся з заявою до Шевченківського управління поліції у м. Києва. яка була направлена Начальнику Управління патрульної поліції м. Києва Ю. Зозулі. Проте на позивача була винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Позивач вважає, що при винесенні постанови були допущені наступні вказані в позові порушення: відповідач незаконно розглянув справу на місці, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи; відповідач позбавив позивача ОСОБА_1 можливості скористатись у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП; відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Крім того позивач зазначає, що внаслідок незаконних дій патрульного поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення, винесеної постанови №330710 від 16.02.2020 року, порушення його прав, була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.05.2020 року, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.05.2020, постанова про стягнення виконавчого збору від 08.05.2020, постанова про арешт коштів від 14.05.2020, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості купувати продукти харчування, ліки, необхідні для постійного вживання, сплачувати комунальні послуги та інші платежі, користуватись транспортом та інше. Халатним ставленням відповідачів до свої трудових та службових обов`язків позивачу було заподіяно моральну шкоду, яку позивач оцінує в грошовому еквіваленті 10 000,00 грн.

За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.07.2020 року вказаний вище позов передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2020 року адміністративну справу № 761/21436/20 за позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва ДПП Національної поліції України, Головного державного виконавця Шевченківського РВДВС у м. Києві Лисенко Оксани Вікторівни про скасування постанови передано до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва ДПП Національної поліції України, Головного державного виконавця Шевченківського РВДВС у м. Києві Лисенко Оксани Вікторівни про скасування постанови. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін.

07.05.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції у якому відповідач просив відмовити в задоволені позовних вимог у повному обсязі. Зазначено, зо 16.02.2021 було винесено постанову про адміністративне правопорушення серії ГБ №330710 від 16.02.2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП. Постанова винесена інспектором роти №6 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) старшим лейтенантом поліції Дивничем Олександром Володимировичем. Відповідач зазначає у відзиві, що викладені у позовній заяві твердження Позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на дотримання норм чинного законодавства під час складання оскаржуваної постанови.

11.05.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якому позивач просив задовольнити позовні вимоги та частково викладені обставини, аналогічні обставинами, викладеним у позовній заяві.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 14.05.2021 року призначено справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва ДПП Національної поліції України, Головного державного виконавця Шевченківського РВДВС у м. Києві Лисенко Оксани Вікторівни про скасування постанови в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті.

14.07.2021 року на адресу суду від Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло належним чином завірена копія виконавчого провадження №62015198 відкритого 08.05.2020 відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» з примусового виконання постанови №330710 від 16.02.2020 УПП у м. Києві про стягнення 170,00 грн. з ОСОБА_1 на користь держави.

10.08.2021 року до суду надійшла відповідь УПП у м. Києві ДПП на запит Шевченківського районного суду м. Києва про надання копій матеріалів, складених службовими особам УПП у м. Києва ДПП від 16.02.2020 року відносно ОСОБА_1 .

В судовому засіданні 10.08.2021 року задоволено клопотання позивача та ухвалено викликати та допитати у якості свідка ОСОБА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.10.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити і вже безпосередньо в судовому засіданні 28.10.2021 під час розгляду справи по суті також вказав на несправжність свого підпису на оскаржуваній постанові. При цьому свідок не з`явився, причин своєї неявки ні позивачу (з його слів), ні суду не повідомив.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 16.02.2020 року Інспектором Управління патрульної поліції у місті Київ Департаменту патрульної поліції 6 роти 1 батальйону, 1 полку старшим лейтенантом поліції Дивничем Олександром Володимировичем винесено постанову Серії ГБ №330710 по справі про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 178 КУпАП, згідно з якою останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85,00 грн. (а.с. 122).

При цьому, як зазначено у вказаній постанові, що 16.02.2020 року о 19 год. 10 хв. в м. Києві, проспект Перемоги, 33 на зупинці громадського транспорту громадянин ОСОБА_1 перебував у п`яному виді (запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, поведінка, яка не відповідає обстановці), чим порушив громадський спокій та людську гідність, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 178 КУпАП.

В свою чергу, згідно положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КУпАП розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль, тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З об`єктивної сторони діяння даного складу адміністративного правопорушення, яке виражається в появі в громадських місцях у нетверезому стані, що ображає людську гідність і громадську мораль перш за все пов`язується з: 1) поведінкою особи у стані сп`яніння, якою явно порушує загальновизнані норми (непристойні висловлювання або жести, грубі вигуки, нав`язливе ставлення до громадян тощо); 2) коли порушник має непристойний зовнішній вигляд, що викликає відразу (брудний, мокрий, розстебнутий одяг тощо); 3) через сп`яніння особа повністю чи значною мірою втратила орієнтування (безцільно стоїть чи безцільно пересувається з місця на місце, в неї порушена координація рухів, звідси - нестійкість, хитка хода); 4) п`яний повністю безпорадний (у непритомному стані). До того ж не має значення вид ужитого напою, що містив алкогольну складову.

Водночас, слід зазначити позицію Вищого адміністративного суду України яка викладена в ухвалі від 31.03.2017 у справі К/800/9791/17 про те, що чинні нормативно-правові акти, які визначають порядок виявлення алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не передбачають обов`язкової вимоги щодо освідування на факт вживання алкогольних напоїв осіб, які вчинили відповідне адміністративне правопорушення на вулиці.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 178 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Ч. 1, 2 ст. 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень. Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Таким чином, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері порушення громадського порядку передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Окрім того, Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015, на яке посилається позивач у позовній заяві, приймалось до внесення вищезазначених змін у статтю 258 КУпАП, а тому не може застосовуватися до вказаних правовідносин.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що твердження позивача щодо неможливості розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці вчинення є необґрунтованим.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ст. 178 КпАП України не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки позивач має право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

В обґрунтування позову, позивач вказує, що відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок встановлення ст.ст. 278, 279 КУпАП.

Згідно ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ГБ № 330710 від 16.02.2020 р. винесена уповноваженою на те посадовою особою, а також за формою і змістом відповідає вимогам ст.ст. 245, 278, 279, 283 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу в доход держави у межах розміру, передбаченого санкцією ч.1 ст. 178 КУпАП.

Враховуючи викладене, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ГБ № 330710 від 16.02.2020 р. винесена відносно позивача уповноваженою посадовою особою та відповідає вимогам законодавства, при цьому будь-яких неправомірних дій при винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача судом не встановлено. Крім того, судом враховано, що позовна заява не містить заперечень щодо суті правопорушення, викладеного у постанові, а позивач посилається виключно на неправомірність процедури її складання та розгляду справи інспектором УПП, - а тому суд вважає, що адміністративний позов в частині скасування вказаної постанови є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Щодо вимог позовної заяви про скасування (закриття) виконавчого провадження №62015198 від 08.05.2020 року, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Матеріали справи не містять жодних доказів, а також позивачем в позовній заяві взагалі не наведено обґрунтувань щодо неправомірних дій Головного державного виконавця Шевченківського РВДВС у м. Києві Лисенко О.В. з приводу примусового виконання ним постанови №330710 від 16.02.2020.

Крім того, стороною позивача також не надано доказів свого звернення до вказаного суб`єкта оскарження з вимогою зупинити примусове стягнення, або оскарження будь-яких виконавчих дій, враховуючи, що постановою від 19.10.2020 виконавче провадження з примусового виконання постанови №330710 від 16.02.2020 про стягнення штрафу в розмірі 170 грн. - закінчено. Штраф, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій стягнуті повністю. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Таким чином позовні вимоги в частині скасування (закриття) виконавчого провадження №62015198 від 08.05.2020 року, - задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позовної заяви про стягнення з відповідачів на свою користь моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди , під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

З огляду на вищевказане, враховуючи, що в задоволенні позовних вимог про скасування постанови інспектора та закриття виконавчого провадження відмовлено повністю та відсутні докази, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу моральних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру саме протиправними діями відповідачів, а вимога про стягнення моральної шкоди носить похідний характер від вищевказаних позовних вимог в задоволенні яких судом відмовлено, - тому правові підстави про стягнення моральної відсутні.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою цієї статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідачами доведено правомірність своїх дій при складанні оскаржуваної постанови, а під час розгляду справи не встановлено порушень вимог КУпАП при складанні постанови по справі про адміністративне правопорушення та Закону України «Про виконавче провадження», - наявні підстави для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, тому в задоволенні позову відмовлено.

У порядку ч.4 статті 139 КАС встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 178, 258, 268, 288, 289 КУпАП, ст.ст.5, 15, 72-77, 79, 90, 139, 241-246, 250, 251, 286 КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Києва ДПП Національної поліції України, Головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисенко Оксани Вікторівни про скасування постанови, скасування (закриття) виконавчого провадження та стягнення моральної шкоди, - відмовити повністю.

З урахуванням ч.4 ст.286 КАС України, рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у м. Києві Департамент патрульної поліції, , 01035, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 9.

Відповідач: Головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисенко Оксана Вікторівна, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110.

Повний текст складений 28.10.2021.

Суддя: