Справа № 484/2927/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 484/2927/21
Головуючий в 1 інстанції: Маржина Т.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 серпня 2021 року, постановлену в м. Первомайську Миколаївської області, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив поновити строки позовної давності на звернення до суду із адміністративною позовною заявою про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ № 076343 від 18 квітня 2021 року;

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ № 076343 від 18 квітня 2021 року, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм права, суперечить вимогам закону, суттєво порушує права позивача, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності було залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви десять днів з дня отримання ухвали. Попереджено, що в разі не виправлення зазначених в ухвалі недоліків протягом наданого часу, позовна заява буде вважатись неподаною і повернута.

З ухвали вбачається, що позивач просив скасувати постанову від 18.04.2021 року, копія якої йому направлена 20.04.2021 року.

Статтею 289 КУпАП встановлено десятиденний строк оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, який в даному випадку обчислюється з дня вручення копії постанови.

Однак, доказів, коли саме позивач отримав оскаржувану постанову, суду не надано. Разом з тим, копія постанови додана до позовної заяви, тому суд першої інстанції вважав, що вона отримана позивачем.

Як на підставу пропущеного строку звернення до суду із наданим позовом позивач посилається на погіршення свого стану здоров`я, у зв`язку із чим він з 19.04.2021 року по 26.07.2021 року перебував на лікуванні, про що надав медичні документи.

Разом з тим, суд зазначив, що сам по собі факт перебування особи на амбулаторному лікуванні за наявності фізичної можливості звернутися за правовою допомогою, не є безумовною поважною причиною пропуску строку звернення до суду у визначений законом строк.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу слід надати строк для зазначення інших підстав для поновлення строку звернення до суду.

Також, в ухвалі вказано, що у позові не зазначено, в чому саме полягає суть адміністративного правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 ; що саме він оспорює: факт порушення чи порушення працівниками поліції порядку розгляду у ній. Позовна заява містить перелік норм права, але не зазначені підстави і обгрунтування незгоди позивача з оскаржуваною постановою. В тексті позову йде мова про наявність декількох постанов про накладення адміністративного стягнення, надалі мова йде про одну конкретну постанову. Наявні розбіжності унеможливлюють розуміння суті позовних вимог. Позивачу слід конкретизувати позовні вимоги з посиланням на докази, що підверджують такі обставини.

Також, позивачем в позові не зазначено поліцейського, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, як третю особу, хоча рішення в наданій справі може вплинути на права та обов`язки такої особи.

Крім того, з огляду на ч.3 ст. 286 КАС України вимоги позивача сформульовані неповно: не зазначено, що позивач просить зробити зі справою про адміністративне правопорушення в разі скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд може винести лише одне з чотирьох рішень, визначених цією нормою.

Крім цього, позовна заява залишена без руху і з підстав несплати судового збору.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, 16.08.2021 р. до суду надійшла квитанція про сплату судового збору, заява про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та адміністративну позовну заяву в остаточній редакції (а.с. 25-34).

Однак, ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визнано неподаною і повернуто позивачу. Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

В ухвалі суд першої інстанції зазначає, що у заяві про поновлення строку як на підставу поважності причини пропуску строку звернення до суду позивач посилається на погіршення свого стану здоров`я, у зв`язку із чим він з 19.04.2021 року по 26.07.2021 року безперервно перебував на амбулаторному лікуванні. Проте, така обставина не є новою, відмінною від тієї, що була зазначена раніше, і не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення до суду, оскільки не встановлено, що у період лікування позивач не міг вчиняти активних дій за станом здоров`я та його захворювання унеможливлювали реалізацію його права на доступ до правосуддя.

Крім того, твердження позивача про отримання 27.07.2021 року оскаржуваної постанови під час ознайомлення із електронними матеріалами виконавчого провадження спростовується наданою ним копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.05.2021 року, яка цього ж дня була йому направлена. Тобто, з травня 2021 року позивач достеменно знав і мав можливість в електронному вигляді ознайомитись із постановою, і звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки об`єктивних непереборних обставин та труднощів, які б перешкоджали, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.

Також, з оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при складанні постанови, однак відмовився від отримання і копія надіслана йому рекомендованим листом.

Через погану якість наданої суду ксерокопії постанови неможливо зрозуміти її дійсний зміст. Належної якості копія суду так і не надана.

Крім того, позивачем так і не зазначено в позові поліцейського, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, як третю особу, хоча рішення в наданій справі може вплинути на права та обов`язки такої особи.

Позивачем в повній мірі не сформульовані вимоги з огляду на ч.3 ст. 286 КАС України: не зазначено, що позивач просить зробити зі справою про адміністративне правопорушення в разі скасування оскаржуваної постанови, оскільки суд може винести лише одне з чотирьох рішень, визначених цією нормою.

Також позивач, відповідно до пунктів 4, 5 ч.5 ст. 160 КАС України в позовній заяві не конкретизував позовні вимоги з посиланням на докази, що підтверджують обставини. Також не вказано, в чому саме полягає суть адміністративного правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_1 , що саме він оспорює: факт порушення чи порушення працівниками поліції порядку розгляду у ній. Позовна заява містить перелік норм права, але не зазначені підстави і обгрунтування незгоди позивача з оскаржуваною постановою.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що дана позовна заява підлягає поверненню в порядку пунктів 1,9 ч.4 ст. 169 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводами апеляційної скарги зазначено, що відсутні будь-які докази або підтвердження отримання постанови як від працівників поліції, так і від представників Державної виконавчої служби апелянту взагалі не зрозуміло, посилання суду про сам факт отримання ним постанови, в тому числі і у травні 2021 року, як це вказано у оскаржуємій ухвалі. Апелянт вказує, що на виконання ухвали Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 липня 2012 року, (яка була отримана ним поштовим листом 03 серпня 2021 року) апелянтом було направлено до суду квитанцію про сплату судового збору, заяву про поновлення строку на звернення із адміністративним позовом про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та адміністративну позовну заяву в остаточній редакції.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем до суду не надано.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо: повернення заяви позивачеві (заявникові).

19 жовтня 2021 р. до суду від апелянта ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він просить провести засідання без його участі, апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі.

20 жовтня 2021 р. від Головного управління Національної поліції в Миколаївській області до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача, зазначають, що позицію, викладену в оскаржуваній ухвалі повністю підтримують та просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не виконані вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху та не усунуто її недоліки, сам адміністративний позов містить лише посилання на позиції Верховного Суду, норми законів, Конвенції тощо, без конкретизації обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 18.04.2021 року, у зв`язку з чим констатував зловживання правом з боку позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх передчасними, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч.3 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, позивачем були надані заява про поновлення строку на оскарження постанови та адміністративна позовна заява (остаточна редакція).

До адміністративного позову позивачем були додані довідки-звільнення, з яких вбачається, що з 19.04.2021 по 26.07.2021 р. ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с. 38-43) у зв`язку з надходженням на лікуванні.

Таким чином, причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів вважає поважними та підтвердженими належними доказами, а тому висновки суду першої інстанції про неповажність причин пропуску строку у зв`язку з тим, що не встановлено, що в період лікування позивач не міг вчиняти активних дій за станом здоров`я є помилковими.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що копію постанови дуже низької якості як і постанову про відкриття виконавчого провадження він зміг отримати лише ознайомившись 27.07.2021 р. з електронними матеріалами виконавчого провадження ВП 65369201 на інтернет-сторінці.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази належного отримання ОСОБА_2 оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому є підстави для визнання пропущеного строку з поважних причин.

Посилання суду першої інстанції, що позивачем не зазначено в позові поліцейського, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, як третю особу не може бути підставою для повернення позовної заяви, оскільки якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (ч.2 ст. 49 КАС України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції порушив право позивача на доступ до суду і передчасно повернув позовну заяву, зробивши свої висновки без з`ясування всіх обставин у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч. 1ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до вимог ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України (Melnyk v. Ukraine), заява № 23436/03, пункти 22-23, 26, а також у рішенні від 18 лютого 2011 року по справі Мушта проти України, заява № 8863/06, пункти 37, 38, 47, розкриваючи зміст принципу юридичної визначеності в контексті передбаченого у п. 1 ст. 6 ЄКПЛ права на доступ до суду зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інший підхід розцінюється як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи та порушено норми процесуального права, які призвели до необґрунтованого прийняття судового рішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 286, 294, 308, 311, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 серпня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Повний текст судового рішення складено 28.10.2021 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик