Справа № 640/20377/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

27 жовтня 2021 року справа №640/20377/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
до1. Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі по тексту - відповідач 1, УСЗН Солом`янської РДА) 2. Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі по тексту - відповідач 2, Центр)
про1) визнання протиправними дій відповідачів щодо нарахування та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2020 рік у розмірі меншому ніж чотири мінімальних заробітних плати відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; 2) зобов`язання відповідача 1 вжити дії щодо перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2020 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням проведених виплат; 3) зобов`язання відповідача 2 здійснити позивачу виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2020 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених виплат
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи, що відповідачі протиправно нарахували йому допомогу на оздоровлення як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, особі з інвалідністю ІІІ групи за 2020 рік в розмірі меншому, ніж чотири мінімальних заробітних плати, який встановлений статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На думку позивача, він має право на отримання одноразової грошової допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», оскільки, відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта, зокрема, Конституції України, закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу та згідно рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 йому належить до виплати допомога у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Ухвалою від 23 липня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/20377/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

В матеріалах справи докази надання відповідачем 1 відзиву на позовну заяву відсутні, що відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України може бути кваліфіковано судом як визнання позову. Суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Центр здійснює виплату різних видів допомоги та компенсацій згідно з рішеннями управлінь праці та соціального захисту населення районних в м. Києві державних адміністрацій; щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, починаючи з 01 січня 2015 року стаття 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містить положень щодо виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Разом із адміністративним позовом позивач подав заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій просив поновити строк звернення до адміністративного суду.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд звертає увагу на таке.

Частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що рішенням Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 призначено щорічну допомогу на оздоровлення за 2020 рік в розмірі 90,00 грн., про що позивач повідомлений листом від 14 липня 2021 року №108/260-108/260/Х-214-2285. Будь-які інші докази, які підтверджують, що позивач дізнався про порушення своїх прав раніше в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, про порушення своїх прав позивач дізнався 14 липня 2021 року та 20 липня 2021 року звернувся до суду з адміністративним позовом, отже, позовну заяву позивачем подано до суду в межах шестимісячного строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає, що строк звернення до суду позивачем дотриманий.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 25 вересня 2019 року є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) та особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Листом від 14 липня 2021 року УСЗН Солом`янської РДА повідомило позивача, що рішенням управління від 28 грудня 2020 року йому призначено щорічну допомогу на оздоровлення за 2020 рік в розмірі 90,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до якого додано довідку від 14 липня 2021 року №691/10.

Відповідач 2 в листі від 04 серпня 2021 року №03-321-09 повідомив Окружний адміністративний суд міста Києва, що нарахування щорічної допомоги на оздоровлення здійснюється ОСОБА_1 згідно із розпорядженням УСЗН Солом`янської РДА; щорічна допомога на оздоровлення за 2020 рік нарахована позивачу в серпні 2021 року у розмірі 90,00 грн. Виплата буде проведена шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача в АТ «Ощадбанк» після надходження фінансування на вказані цілі.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Згідно із частиною першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, є Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобов`язується відшкодувати її, зокрема, за пошкодження здоров`я або втрату працездатності громадянами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України.

На державу покладаються також зобов`язання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Виплата щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, регламентована статтею 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Суд зазначає, що з моменту прийняття Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до нього неодноразово вносились зміни.

Так, Законом України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06 червня 1996 року № 230/96-ВР, частину четверту статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в новій редакції, відповідно до якої щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах, зокрема, інвалідам III групи - - чотири мінімальні заробітні плати.

Також вказану статтю доповнено, зокрема, частиною сьомою за якою розмір мінімальної заробітної плати повинен визначатися на момент виплати.

01 січня 2008 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», пунктом 28 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» якого внесені зміни до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та викладено цю норму у редакції, згідно з якою, зокрема, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу I, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» та пункту 3 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 застосовувались положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній до внесення в неї змін Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

В подальшому, підпунктом 8 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено у такій редакції: «Одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, дітям-інвалідам, сім`ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого, щорічна допомога на оздоровлення виплачується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Згідно з Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII в зазначеній частині цей Закон набирав чинності з 01 січня 2015 року.

Рішеннями Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року №5-р/2018 та від 17 липня 2018 року №6-р/2018 окремі положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII визнані неконституційними.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII; частина третя статті 22, частина друга статті 24, частина сьома статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами; стаття 53 (крім її назви), стаття 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII.

Суд зазначає, що підпункт 8 пункту 4 розділу I Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, ні рішенням Конституційного Суду України 17 липня 2018 року №6-р/2018, ні жодним іншим рішенням Конституційного Суду України неконституційним не визнавався.

Відповідно до частини другої та третьої статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо усунення дискримінаційного ставлення до громадян, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях та військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї від 21 квітня 2016 року №1339-VIII та Закону України «Про внесення зміни до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 06 червня 2017 року №2082-VIII, щорічна допомога на оздоровлення виплачується, зокрема, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються в порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України, встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» Кабінет Міністрів України постановою від 26 жовтня 2016 року №760 затвердив Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян (далі по тексту - Порядок №760).

Пунктом 2 Порядку №760 передбачено, що одноразова компенсація та щорічна допомога виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті України на відповідний рік для соціального захисту громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, центрами з нарахування та здійснення соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад за місцем фактичного проживання (перебування) громадян.

Відповідно до пункту 10 Порядку №760 щорічна допомога виплачується, зокрема, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно із пунктом 4 Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року №936, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року №759, щорічна допомога на оздоровлення деяким категоріям постраждалих громадян відповідно до частини другої статті 48 Закону здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 року №562 «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Постанова №562) розмір щорічної допомоги на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, складає: інвалідам I і II групи - 120 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії, кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень.

На час судового розгляду справи вказана Постанова №562 не скасована та не змінена.

В рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 Конституційній Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Норми статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній з 01 січня 2015 року, неконституційними не визнавались, таким чином, нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення необхідно проводити у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №216/4125/16-а.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на положення статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які на його думку, встановлюють розмір щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, оскільки позивачем не було враховано, що правове регулювання розміру зазначеної соціальної виплати зазнало змін.

Суд звертає увагу, що не може застосувати статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, наведеній позивачем, оскільки вона є нечинною, та наголошує, що з 01 січня 2015 року стаття 48 цього Закону діє в іншій редакції, згідно з якою компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, посилання позивача на статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, що є нечинною, є помилковим, а, отже, ця норма застосуванню не підлягає.

Тому суд застосовує норму статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції, чинній на час нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2020 рік.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 1 позивачу, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та особі з інвалідністю ІІІ групи, призначено щорічну допомогу на оздоровлення за 2020 рік відповідно до Постанови №562 в розмірі 90,00 грн., а відповідачем 2 нараховано зазначену допомогу в розмірі 90,00 грн.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій відповідачів щодо нарахування позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2020 рік в розмірі меншому, ніж чотири мінімальних заробітних плати та зобов`язання відповідача 1 вжити дії щодо перерахунку та виплати позивачу щорічної допомоги на оздоровлення за 2020 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат та зобов`язання відповідача 2 здійснити позивачу виплату щорічної допомоги на оздоровлення за 2020 рік у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням проведених виплат.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність його поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено та враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Управління соціального захисту населення Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (03186, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 40; ідентифікаційний код 37485511);

Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м. Київ, вул. Любомира Гузара, буд. 7; ідентифікаційний код 22886300).

Суддя В.А. Кузьменко