Справа № 826/13599/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Глущенко Я.Б., Собківа Я.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (відокремлений підрозділ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання дій протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління ДПС у м. Києві з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві з вимогами про визнання протиправними дій Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки на підставі наказу від 13.04.2018 №6586; скасування акту №2234/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 від 05.05.2018, як такого, що складений за результатами незаконної документальної позапланової невиїзної перевірки; скасування податкових повідомлень-рішень від 23.05.2018 №, №, №.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що контролюючим органом не дотримано порядку проведення перевірки платника податку, оскільки позивач не була ознайомлена у встановлений законом спосіб до початку проведення перевірки з наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення такої. Складений на підставі незаконної перевірки акт, на переконання позивача, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню як і складені за її результатами податкові повідомлення-рішення, прийняті за відсутності законних та фактичних підстав, з порушенням встановлених законом вимог щодо порядку проведення перевірки платника податків. Також на думку позивача, в поданій річній декларації вказано достовірні дані, жодних запитів про надання пояснень та на їх документальне підтвердження від контролюючого органу позивачу не надходило.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.05.2018 №, №, №.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ГУ ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ) звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції від 31 березня 2021 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, допущено порушень норм процесуального права, зокрема, апелянт зазначає, що оскільки банком здійснено прощення (анулювання) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом та включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм абз. «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Посилаючись на такі та інші доводи, відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2021 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС у м. Києві, встановлено строк до 24 вересня 2021 року для надання відзиву іншому учаснику процесу. Іншою ухвалою від 06 вересня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 24 вересня 2021 року.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначається, що судом першої інстанції повно та всебічно розглянуто справу, ухвалено законне рішення. Позивач просить врахувати, що в апеляційній скарзі не спростовано доводів та доказів, наявних в матеріалах справи, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтовано визнані судом першої інстанції протиправними.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено колегією суддів, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 13.04.2018 відповідачем видано наказ №6586 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 79 статті 79, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України та у зв`язку з отриманням податкової інформації щодо отримання доходу фізичною особою - платником податків у вигляді анульованого боргу кредитом, тривалістю 5 робочих днів з 20.04.2018 по 26.04.2018 у приміщенні контролюючого органу, про що позивачу направлено рекомендованим листом з повідомленням копію наказу №6586 від 13.04.2018 та повідомлення №17305/В/26-15-42-02-27 від 16.04.2018.

Надалі, відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 05.05.2018 №2234/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 .

Під час перевірки встановлені порушення: пункту 44.1 пункту 44.3 статті 44, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України - не надано до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного доходу; підпункту 168.2.1 пункту 168.1 статті 168 з урахуванням підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, занижено дохід у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором АТ «Укрсиббанк» за 2015 рік на загальну суму 1 487 125,28 грн, що призвело до заниження та не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 296 816,06 грн; підпункту 1.2, підпункту 1.3 п.16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу, не враховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 22 306,88 грн.

Актом перевірки на підставі відомостей з ДРФО ДФС про суми виплачених доходів та утриманих з них податків (форма - 1ДФ) встановлено, що ОСОБА_1 у 2015 році отримала дохід у сумі 1 487 125,28 грн за ознакою доходу « 126» - додаткове благо, без визначення суми утриманого податку, джерело отримання - ПАТ «Укрсиббанк».

Підставою для таких висновків стала відповідь на запит ГУ ДФС у м. Києві від 20.02.2018 №7323/10/26-15-42-02-27 ПАТ «Укрсиббанк» листом від 19.03.2018 №14-2-02/11917, в якому банк підтвердив правильність відображення в податковому розрахунку за формою №1-ДФ за IV квартал 2015 року отриманого доходу фізичною особою ОСОБА_1 у вигляді основної суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, у сумі 1 487 125,28 грн та повідомив про вручення боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу згідно з вимог підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Перевіркою донараховано за 2015 рік податку на доходи фізичних осіб в сумі 296 816,06 грн та військового збору в сумі 22 306,88 грн.

До ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_1 подано річну декларацію про майновий стан і доходи 30.04.2016 №, а також 26.12.2016 № подано звітну нову податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в якій не задекларовано отриманий дохід, чим порушено вимоги пункту 49.18 статті 49 пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України.

За результатами перевірки ГУ ДФС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення від 23.06.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб на суму основного платежу - 296 816,06 грн, штрафної санкції - 74 204,02 грн, № про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на суму основного платежу - 22 306,88 грн, штрафної санкції - 5 576,72 грн, № про застосування штрафної санкції у сумі 170,00 грн.

Позивач оскаржила податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку, проте не отримала позитивного рішення.

Такі обставини зумовили звернення позивача до суду з адміністративним позовом, за результатами розгляду якого судом першої інстанції ухвалено рішення від 31 березня 2021 року.

Переглядаючи зазначене рішення суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з того, що згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

Разом з тим, відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, комісій та/або штрафних санкцій (пені) не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, комісій та/або штрафних санкцій (пені), нарахованих за користування кредитом й за прострочення виконання грошового зобов`язання, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самостійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2015 року.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 1 січня 2015 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеню), прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому були внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 9 квітня 2015 року №321-VIII, який набрав чинності 7 травня 2015 року, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника податку подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 179.7 статті 179 Податкового кодексу України фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Враховуючи наведене, оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом, комісії та/або штрафні санкції (пеня) не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування таких платежів.

Як свідчать матеріали справи, АКІБ «Укрсиббанк» анулював позивачу заборгованість за кредитним договором від 27.03.2008 №00 у розмірі 606 000,00 дол. США.

У період з 27.03.2018 по 31.10.2018 позивачем сплачено до банку 133 864,55 дол. США, окрім того 23.12.2015 позивачем сплачено до банку кошти в розмірі 28 275,00 дол. США.

Водночас, відповідач під час розгляду справи не довів тих обставин, що банк списав основну суму заборгованості за кредитом. Окрім того, встановлені у цій справі обставини вказують на відсутність правових підстав для застосування до позивача відповідальності за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік, обов`язок щодо чого встановлений підпунктом 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 та пунктом 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, оскільки відповідачем не надано доказів та не доведено отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага за 2015 рік.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 23.06.2018 № та №.

Стосовно податкового повідомлення-рішення від 23.06.2018 № про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору на суму основного платежу - 22 306,88 грн, штрафної санкції - 5 576,72 грн за порушення вимог підпункту 1.2, підпункту 1.3 пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, то такі вимоги є похідними від основних, а за недоведеністю обставин отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага, не підлягає нарахуванню позивачу і грошове зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Окрім того, в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 31 березня 2021 року наведені висновки щодо не отримання позивачем повідомлення про проведення перевірки до її початку, що свідчить про протиправність дій відповідача в цій частині.

Разом з тим, в зазначеній частині рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується, тому колегія суддів не оцінює доводи відповідача в цій частині.

Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та надано правильну оцінку діям відповідача у справі.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У сукупності наведеного, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, судом першої інстанції при розгляді справи правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дотримано норм процесуального права.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки колегія суддів доводи апеляційної скарги відхиляє, не змінює та не скасовує рішення суду першої інстанції, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року у справі №826/13599/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя - доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Я.Б. Глущенко

Я.М. Собків