Справа № 480/7741/21
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2021 року Справа № 480/7741/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7741/21 за позовом ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) , третя особа на боці відповідача - Публічне акціонерне товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в якому просить:
- зобов`язати відповідача - Зарічний відділ державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) скасувати та зняти арешт з нерухомого майна , а саме з квартири (з 2/9 частки), яка частково належить ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2010 року Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції по виконавчому провадженню номер 19044787 (виконавчий лист про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»);
- визнати протиправною бездіяльність Зарічного ВДВС щодо не зняття арешту з нерухомого майна позивача.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що за постановою Зарічного РВ ДВС від 19.04.2010р було відкрито виконавче провадження ВП N 19044787. При цьому одночасно з відкриттям виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все нерухоме майно позивача, про що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відповідний запис про обтяження за N9900190 від 04.06.2010р. В подальшому вказане виконавче провадження було завершено, виконавчий лист повернуто стягувану , відомості про підстави закінчення відсутні. Зазначені обставини підтверджуються витягами ВП-спецпідрозділ по даному виконавчому провадженню (копії матеріалів ВП 19044787 позивач надає).
При цьому, позивач просить врахувати, що в силу положень частини першої та другої статті 50 Закону N 606-ХІУ (у редакції станом на лютий-березень 2012) у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.
Крім того, позивач зазначає про положення ч.2 ст.38 Закону N 606-ХІУ (в редакції станом на квітень 2010 року) в якій зазначено, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Отже, позивач зазначає, що вищевказаними положеннями закону на державного виконавця покладено обов`язок щодо зняття (скасування) арешту майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження.
Натомість, відповідачі допустили протиправну бездіяльність , оскільки виконавче провадження ВП М19044787 було завершено посадовими особами Зарічного РВ ДВС без вирішення питання про зняття арешту з нерухомого майна позивача, раніше накладеного у зв`язку з відкриттям даного виконавчого провадження.
Таким чином, позивач просив задовольнити позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності з боку відповідача. Водночас, позивач зазначає, що існування арешту на майно позивача порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України), а тому з урахуванням положень Закону України від 1 липня 2004 року N 1952- VI "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та враховуючи, що виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно позивача, давно завершено, а матеріали даного виконавчого провадження були знищені відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 2274/5 від 25.12.2008., позивач просить відновити його права шляхом зобов"язання відповідача скасувати та зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме з квартири (з 2/9 частки), яка частково належить ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2010 року Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції по виконавчому провадженню номер 19044787 (виконавчий лист про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»).
Відповідно до ухвали суду від 08.09.2021р. було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.
Позивач та відповідач були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.
Зазначеною ухвалою суду було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль".
17.09.2021р. до матеріалів справи надійшов відзив від відповідача в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій він не визнає. Відносно вимоги позивача щодо зняття арешту з нерухомого майна, державний виконавець керується ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Як вказує відповідач, на даний час відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна, які визначені статтею 59 Закону. Зокрема, відсутнє рішення суду яке набрало законної сили про зняття арешту з майна боржника (ч.2 ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження").
26.10.2021р. від відповідача надійшли додаткові пояснення згідно яких відповідач зазначає, що19.04.2010 року державним виконавцем керуючись ст. З, 18, 24 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (з накладенням арешту на майно боржника), копії якої направлено сторонам виконавчого провадження для виконання та відома.
19.11.2014 року державним виконавцем керуючись п.2 ч.І ст.47 (відсутність у боржника майна) винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу - в редакції Закону чинного та той час.
Надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП №19044787 немає можливості у зв`язку із його знищенням.
При цьому, на переконання відповідача, посилання позивача на положення ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" (Наслідки завершення виконавчого провадження), якою нібито передбачено зняття арешту у разі повернення виконавчого документу, є безпідставним , оскільки дана норма ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції №606-ХІV (у редакції станом на лютий-березень 2012) дійсно передбачає такі наслідки завершення виконавчого провадження позивачем, як зняття арешту з майна боржника лише у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій1 особі) , який його видав. Натомість, в даному випадку, відповідно до постанови державного виконавця від 19.11.2014р. виконавчий документ повернуто с т я г у в а ч у. Відповідне виконавче провадження завершено саме у зв"язку з поверненням виконавчого документа стягувачу згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Від третьої особи на боці відповідача - Публічне акціонерне товариства "Райффайзен Банк Аваль" будь-яких письмових пояснень до суду не надходило.
Дослідивши обставини у даній справі та дослідивши докази і пояснення, надані сторонами у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Відповідно до ч. 1. ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Як свідчить з матеріалів справи, позивач є власником квартири ( 2/9 частки), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу - ОСОБА_1 стало відомо про арешт належного їй нерухомого майна, а саме 2/9 частки квартири, що належить їй на праві власності.
В «Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» (Витяг у справі) міститься запис про обтяження нерухомого майна під реєстраційним номером обтяження 9900190 (зареєстровано 04.06.2010р. 13:59:45 реєстратором: Сумська філія Державного підприємства «Інформаційний центр Міністерства юстиції України»).
Крім цього, як вказує позивач, вона зверталася телефоном із запитом до Державної виконавчої служби Зарічного відділу про підтвердження наявності відкритих та завершених виконавчих проваджень щодо неї, а також наявності чинних арештів на її майно, накладених органом ДВС , та отримала відповідь, що у Зарічному РВ ДВС раніше перебувало виконавче провадження номер 19044787 про стягнення з позивача заборгованості, по якому наявний запис в реєстрі обтяжень нерухомого майна про арешт майна.
Крім того, позивачу стало відомо, що всі матеріали даного виконавчого провадження знищені, а виконавче провадження завершено, виконавчий лист повернуто стягувачу.
Позивач зверталася на адресу Зарічного РВ ДВС із заявою про зняття арешту належного їй нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження N 19044787 від 19.04.2010. У відповідь на вказану заяву Зарічний РВ ДВС телефоном повідомив, що виконавче провадження завершено та знищено відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 2274/5 від 25.12.2008. а тому підстав для зняття арешту немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV( в редакції, чинній на момент прийняття постанови), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» №1404 (чинний на час звернення позивача із заявою про зняття арешту), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до п. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 386 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
Зважаючи на інформацію яка міститься в поясненнях відповідача від 26.10.2021р. та у листі про надання інформації позивачу від 28.04.2021р. №16 (а.с.18), суд дійшов висновку, що відсутні будь-які документи виконавчого провадження, які б свідчили, що позивач є учасником виконавчого провадження боржником, але при цьому питання про зняття арешту з майна не було вирішено, що зумовлює необхідність зняття арешту з нерухомого майна позивача, оскільки вказані обмеження створюють перешкоди у реалізації позивачем свого права на вільне володіння та розпорядженням майном.
У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч.2 ст.59 Закону України № 1404).
Зазначене судове рішення ухвалюється не з підстав протиправності рішень чи дій відповідача, а з підстав неможливості поновити права позивача в інший спосіб ніж через рішення суду.
Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невирішення питання про зняття арешту при вирішення питання щодо повернення виконавчого документу стягувачу (постанова ДВС від 19.11.2014р. - а.с.15), суд зазначає наступне:
Позивач в обґрунтування своєї позиції щодо протиправної бездіяльності відповідача щодо незняття арешту посилається на положення ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції №606-ХІV (у редакції станом на лютий-березень 2012). Дана норма дійсно передбачає такі наслідки завершення виконавчого провадження позивачем, як зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа.
Однак, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції №606-ХІV (у редакції станом на лютий-березень 2012) передбачала обов"язок державного виконавця зщняти арешт з майна у разі повернення виконавчого документу д о с у д у або іншого о р г а н у (посадовій особі) , який його видав.
Саме за таких умов повернення виконавчого документу у державного виконавця виникає обов"язок вжиття заходів щодо зняття арешту з майна.
Натомість, в даному випадку, відповідно до постанови державного виконавця від 19.11.2014р. виконавчий документ було повернуто с т я г у в а ч у. Відповідне виконавче провадження завершено саме у зв"язку з поверненням виконавчого документа стягувачу згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" - у зв"язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
З урахуванням викладеного, суд не вбачає протиправної бездіяльності з боку відповідача при поверненні виконавчого документу стягувачу, а тому в даній частині позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні.
Як визначено ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судовий збір позивачем сплачено в розмірі 1816 грн., що підтверджується квитанцією від 03.09.2021 р. (а.с.40) і з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково, судовий збір присуджуються позивачу в розмірі 908 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа на боці відповідача - Публічне акціонерне товариства "Райффайзен Банк Аваль" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Зобов`язати Зарічний відділ державної виконавчої служби міста Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) скасувати та зняти арешт з нерухомого майна, а саме - з квартири (з 2/9 частки), яка належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНН НОМЕР_1 ) на праві спільної часткової власності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2010 року Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції по виконавчому провадженню номер 19044787 (виконавчий лист про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»).
В іншій частині позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець