Справа № 160/421/19
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 160/421/19

адміністративне провадження № К/9901/33134/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

cудді-доповідача - Радишевської О. Р.,

суддів - Кашпур О. В., Уханенка С. А.

розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справі №160/421/19

за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки полковника поліції Свириденка Сергія Володимировича про зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки полковника поліції Свириденка Сергія Володимировича на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року, прийняте у складі: головуючого судді Голобутовського Р.З., і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року, ухвалену у складі: головуючого судді Шлай А.В., суддів Кругового О.О., Прокопчук Т.С.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Свириденка Сергія Володимировича (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Свириденка Сергія Володимировича та зобов`язати його здійснити всі необхідні дії для зняття у відповідних базах даних відміток про заборону на відчуження т/з «Skoda Fabia Comfort», VIN № НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 .

2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що він є власником транспортного засобу «Skoda Fabia Comfort», придбаного відповідно до укладеного з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору від 02 червня 2003 року. На підставі цього договору до інформаційних баз даних органів внутрішніх справ було внесено відомості про заборону відчуження вказаного транспортного засобу.

3. Позивач доводить, що повністю розрахувався з банком, однак відповідач відмовляється вилучити з вказаних інформаційних систем відомості про обтяження його майна, чим обмежує його право розпоряджатися ним.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. 02 червня 2003 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № DNKDA020120043, на підставі якого банк надав позивачеві кредит на купівлю автомобіля марки «Skoda Fabia Comfort», VIN - НОМЕР_1 .

5. Для забезпечення зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було також укладено договір застави вказаного транспортного засобу.

6. Під час нотаріального посвідчення договору застави приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Петрушанською І.Р. до УДАІ Дніпропетровської області направлено звернення щодо внесення відмітки про заборону відчуження зазначеного транспортного засобу.

7. Судами попередніх інстанцій з`ясовано, що 27 листопада 2003 року позивачем були виконані зобов`язання за кредитним договором.

8. 21 вересня 2018 року позивач звернувся до начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Свириденка Сергія Володимировича із заявою про зняття з транспортного засобу «Skoda Fabia Comfort», VIN - НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 відмітки «Відчуження заборонено».

9. У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 01 жовтня 2018 року № 24/495-Л повідомив, що для скасування заборони відчуження транспортного засобу позивачу необхідно звернутись до приватного нотаріуса Петрушанської І.Р. із заявою щодо направлення листа про скасування вказаного контролю на адресу Управління або до суду.

10. Не погодившись з такою відповіддю, позивач звернувся до суду.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

11. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року позов задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Свириденка Сергія Володимировича щодо не зняття з баз даних відмітки про заборону відчуження транспортного засобу, що на праві власності належить ОСОБА_1 ;

- зобов`язано начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Свириденка С.В. здійснити дії щодо зняття у відповідних базах даних відмітки про заборону на відчуження транспортного засобу марки «Skoda Fabia Comfort», VIN - НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , 2002 року випуску.

12. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з погашенням заборгованості за кредитом відпали підстави, які стали причиною для накладення заборони на відчуження транспортного засобу «Skoda Fabia Comfort», VIN - НОМЕР_1 .

13. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року скасовано в частині визнання протиправною бездіяльності начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Свириденка Сергія Володимировича щодо не зняття з бази даних відмітки про заборону відчуження транспортного засобу, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

14. У цій частині позовних вимог у задоволенні позову відмовлено.

15. В інший частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року залишено без змін.

16. Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, що стосувалися протиправної бездіяльності відповідача, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ознаками протиправної бездіяльності є неприйняття рішення чи нездійснення юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового акту віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

17. Суд апеляційної інстанції вказав, що в спірних правовідносинах відповідач відреагував на заяву позивача, надав йому відповідь по суті піднятих у ній питань, а тому суд першої інстанції необґрунтовано вважав, що в спірних правовідносинах мала місце протиправна бездіяльність.

18. Водночас в іншій частині позовних вимог суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції

19. У касаційній скарзі відповідач, стверджуючи про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їхні рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

20. На обґрунтування вимог касаційної скарги відповідач зазначив, що спори про зняття заборони на відчуження транспортного засобу, яку встановлено як забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту, за своєю юридичною природою відносяться до цивільно-правових спорів.

21. Відповідач доводить, що вимоги позивача у цій справі спрямовані на відновлення його прав як власника та мають розглядатися за правилами цивільного судочинства.

22. Відповідач також уважає, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставних висновків про виконання позивачем своїх зобов`язань за договором кредиту та припинення застави на транспортний засіб.

23. Як зазначає відповідач, суди попередніх інстанцій не досліджували договори кредиту та застави, а як на підставу для вказаних висновків послалися на довідки, що видані ПАТ «КБ «Приват Банк». Водночас указані довідки не містять відомостей про предмет застави чи договір, на підставі якого виникла і припинилася застава.

24. Позивач у відзиві на касаційну скаргу зазначив, що судами попередніх інстанцій повно та всебічно встановлено обставини, що мають значення для розгляду справи у вказаній частині, і правильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим підстав для скасування їхніх рішень немає.

25. Касаційна скарга надійшла до Верховного Суду 29 листопада 2019 року. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 листопада 2019 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Уханенку С.А.

26. Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

V. Джерела права та акти їхнього застосування

27. За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

28. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», яким до окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, у тому числі щодо меж касаційного перегляду, унесені зміни.

29. Водночас пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 15 січня 2020 року №460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

30. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX.

31. Відповідно до частин першої, другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

32. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

33. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

34. Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

35. Частиною другою статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

36. Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

V. Позиція Верховного Суду

37. КАС України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору і справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

38. Так, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

39. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

40. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

41. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

42. Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

43. Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

44. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень/дій є способом захисту цивільних прав та інтересів.

45. Суд зазначає, що предметом цього спору є відмова Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Дніпропетровській області вилучити з інформаційної бази АІС «Автомобіль» відомості про заборону відчуження транспортного засобу «Skoda Fabia Comfort», VIN - НОМЕР_1 , що були внесені туди на підставі заяви приватного нотаріуса Петрушанського І.Р. при посвідченні договору кредиту, позичальником за яким є позивач.

46. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що виконав зобов`язання за кредитним договором, для забезпечення виконання якого й був укладений договір застави транспортного засобу «Skoda Fabia Comfort», VIN - НОМЕР_1 , у зв`язку з чим підстави для обліку в базі даних АІС «Автомобіль» відомостей про заборону відчуження вказаного автомобіля на момент звернення із заявою відсутні.

47. У позові позивач доводив, що своєю відмовою у вилученні вказаних відомостей відповідач обмежує його право на вільне користування та розпорядження власним майном, зокрема щодо заняття з реєстрації вказаного транспортного засобу та його продажу.

48. Суд зазначає, що зміст спірних правовідносин і підстави позову свідчать про те, що попри участь у ньому суб`єкта владних повноважень і обрання позивачем способу захисту порушеного права, що притаманний адміністративному судочинству, дійсний предмет позову перебуває у приватно-правовій площині.

49. Суть і характер описаних спірних правовідносин, їхній суб`єктний склад, зміст позовних вимог і механізми (засоби) їхнього задоволення в сукупності дають підстави стверджувати, що звернення позивача до суду з цим позовом було обумовлено порушенням його прав як власника на транспортний засіб, а його вимоги спрямовані на усунення перешкод в розпорядженні ним.

50. При цьому задоволення цих вимог неможливе без надання оцінки договорам кредиту та застави, на підставі яких виникло обтяження, наявність зобов`язань за якими на момент звернення з позовом позивач заперечує.

51. Таким чином, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження відмови відповідача у вилученні з інформаційних систем відомостей про заборону відчуження його транспортного засобу безпосередньо пов`язане із захистом позивачем майнового інтересу у правовідносинах, що виникли на підставі укладених ним договорів кредиту та застави.

52. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

53. За правилами частини першої статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

54. З урахуванням викладеного Суд дійшов висновку, що, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, цей спір не є публічно-правовим, випливає з приватноправових відносин і має вирішуватися місцевим загальним судом за правилами Цивільно-процесуального кодексу України.

55. Частиною першою статті 354 КАС України (у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

56. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

57. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

58. Отже, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

VII. Судові витрати

59. З огляду на результат касаційного розгляду справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. Суд роз`яснює, що судовий збір може бути повернутий особі за її клопотанням відповідною ухвалою суду згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

60. Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №460-IX, статтями 239, 343, 349, 354, 355, 356 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

61. Касаційну скаргу начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки полковника поліції Свириденка Сергія Володимировича задовольнити частково.

62. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2019 року в справі №160/421/19 скасувати.

63. Провадження в справі №160/421/19 за позовом ОСОБА_1 до начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки полковника поліції Свириденка Сергія Володимировича про зобов`язання вчинити дії закрити.

64. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

С.А. Уханенко