Справа № 360/4666/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року справа №360/4666/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 р. у справі № 360/4666/21 (головуючий І інстанції суддя Т.І. Чернявська) за позовом Головного управління ДПС у Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання" про скасування постанови про накладення штрафу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 01.09.2021 року звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганське енергетичне об`єднання", в якому просив скасувати постанову відповідача про накладення штрафу від 17.08.2021 ВП № 61915337 (а.с. 1-7).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с. 220-225).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що у встановлені Законом № 1404 строки державним виконавцем не було перевірено чи виконане судове рішення позивачем і не було досліджено та встановлено причини його невиконання. Порядком № 60 не передбачено спосіб та порядок формування електронних висновків про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені на підставі рішень суду; про неможливість виконання з поважних причин судового рішення № 812/614/17 ГУ ДПС у Луганській області повідомляло ТОВ «Луганське енергетичне об`єднання» листом від 13.08.2020 та листом від 06.08.2021.

Сторони у судове засідання не з`явилися про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача 27.10.2021 надійшли клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та відкладення розгляду справи.

Суд відмовляє у задоволенні зазначених клопотань, оскільки призначення судового засідання в режимі відеоконференції є правом суду та суд зазначає, що справа № 360/4666/21 відноситься до категорії термінових справ.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наступне.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 812/614/17, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2019 року та постановою Верховного Суду від 11 березня 2020 року, адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» до Луганської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області, Головного управління ДФС у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної казначейської служби України у м. Луганську Луганської області, про визнання протиправними дій та рішень й зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та, зокрема:

- визнано протиправними дії Луганської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Луганській області щодо відмови Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» в поверненні надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток в сумі 23507471 (двадцять три мільйона п`ятсот сім тисяч чотириста сімдесят одна) грн.;

- зобов`язано Головне управління ДФС у Луганській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 23507471,00 (двадцять три мільйона п`ятсот сім тисяч чотириста сімдесят одна) грн. шляхом перерахування даних коштів на поточний рахунок ТОВ «ЛЕО» (а.с. 25-28, 29-31, 32-35).

02 квітня 2020 року ТОВ «ЛЕО» за рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 812/614/17, яке набрало законної сили 02 липня 2019 року та підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», видано виконавчий лист (а.с. 184-185).

Ухвалою від 02 липня 2020 року, зокрема, допущено заміну відповідачів у справі № 812/614/17, а саме: Луганську об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Луганській області, Головне управління ДФС у Луганській області замінено їх правонаступником Головним управлінням ДПС у Луганській області (ідентифікаційний код 43143746, місцезнаходження: 93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72) (а.с. 36-37).

Ухвалою від 29 квітня 2021 року замінено сторону виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих листів Луганського окружного адміністративного суду, виданих у справі № 812/614/17, з Головного управління ДПС у Луганській області (93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72, ідентифікаційний код 43143746) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Луганській області як територіальний орган, утворений на правах відокремленого підрозділу (93401, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Енергетиків, буд. 72, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44082150) (а.с. 38-39).

Ухвалою від 16 червня 2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі № 812/614/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» до Головного управління ДПС у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної казначейської служби України у м. Луганську Луганської області, про визнання протиправними дій та рішень й зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 40-41).

Ухвалою від 04 серпня 2021 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення у справі № 812/614/17 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» до Головного управління ДПС у Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління Державної казначейської служби України у м. Луганську Луганської області, про визнання протиправними дій та рішень й зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 42-43).

На підставі заяви ТОВ «ЛЕО» від 22 квітня 2020 року № 01-19/2/97 постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 24 квітня 2020 року ВП № 61915337 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Луганським окружним адміністративним судом 02 квітня 2020 року у справі № 812/614/17, про зобов`язання Головного управління ДФС у Луганській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 23507471,00 (двадцять три мільйона п`ятсот сім тисяч чотириста сімдесят одна) грн. шляхом перерахування даних коштів на поточний рахунок ТОВ «ЛЕО» (а.с. 181-183).

Постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 01 жовтня 2020 року ВП № 61915337 замінено боржника у виконавчому провадженні з Головного управління ДФС у Луганській області на Головне управління ДПС у Луганській області (а.с. 171).

Постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 13 серпня 2021 року ВП № 61915337 замінено боржника у виконавчому провадженні з Головного управління ДПС у Луганській області на Головне управління ДПС у Луганській області як територіальний орган, утворений на правах відокремленого підрозділу (а.с. 167).

Вимогою виконавця від 13 серпня 2021 року № 7935 зобов`язано ГУ ДПС у Луганській області як територіальний орган, утворений на правах відокремленого підрозділу, повідомити виконавця про виконання рішення (а.с. 164-165).

На виконання зазначеної вимоги позивач листом від 13 серпня 2021 року № 7284/5/12-32-12-03-19 повідомив відповідача, зокрема, про те, що відповідно до Порядку № 60 повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань здійснюється виключно в електронному режимі шляхом формування електронних висновків, погоджених з місцевими фінансовими органами (за необхідністю) та направлених до Казначейства засобами інформаційного обміну для виконання. Порядком № 60 не передбачено спосіб та порядок формування електронних висновків про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені на підставі рішень суду. За таких обставин виконання судового рішення у справі № 812/614/17 у спосіб шляхом подання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про перерахування на поточний рахунок ТОВ «ЛЕО» надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 23507471,00 грн. не вбачається можливим.

Відповідно до підпунктів 1.1. та 1.2. пункту 1 доручення голови ДПС України до доповідної записки від 08 грудня 2020 року № 4645/99-00-05-02-02-08 департаментам електронних сервісів та правової роботи було доручено здійснити комплекс заходів щодо розробки та впровадження програмного забезпечення для можливості виконання судових рішень про підготовку та надання органу, що здійснює казначейське обслуговування, висновків про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань. До теперішнього часу відповідне програмне забезпечення не впроваджено.

Ці обставини унеможливлюють виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 березня 2019 року у справі № 812/614/17 в частині зобов`язання ГУ ДПС у Луганській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення ТОВ «ЛЕО» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 23507471 грн. шляхом перерахування цих коштів на поточний рахунок ТОВ «ЛЕО». Про неможливість виконання з поважних причин судового рішення у справі № 812/614/17 у спосіб, визначений в рішенні суду, позивач повідомляв ТОВ «ЛЕО» листами від 13 серпня 2020 року № 5831/10/12-32-50-07 та від 06 серпня 2021 року № 7303/6/12-32-18-06-09 (а.с. 21-22, 144-146).

Постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 17 серпня 2021 року ВП № 61915337 за невиконання рішення суду на ГУ ДПС у Луганської області на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. (а.с. 12, 143).

Спірним у даній справі є правомірність прийняття виконавчим органом постанови про накладення штрафу від 17.08.2021 ВП № 61915337.

За визначенням статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами другою та третьою статті 14 КАС України обумовлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (частина перша статті 255 КАС України).

За змістом частин першої, другої статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За унормуванням ст. 1 Закону України Про виконавче провадження, що є спеціальним у відношенні виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404 окреслено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404 зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами пунктів 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Статтею 26 Закону № 1404 визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:

- виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої);

- виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята);

- за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (частина шоста).

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404 встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

З вищевикладеного слідує, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року у справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року у справі № 420/70/19.

Суд враховує, що виконавчим листом, виданим Луганським окружним адміністративним судом від 02 квітня 2020 року у справі № 812/614/17, зобов`язано Головне управління ДФС у Луганській області скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення Товариству з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об`єднання» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 23507471,00 (двадцять три мільйона п`ятсот сім тисяч чотириста сімдесят одна) гривня 00 копійок шляхом перерахування даних коштів на поточний рахунок ТОВ «ЛЕО».

Постанова про накладення штрафу є правомірною у разі відсутності у державного виконавця станом на дату винесення постанови про накладення штрафу відомостей про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку.

Станом як на дату винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, так і на дату розгляду цієї справи позивач не надав державному виконавцю доказів, які б підтверджували обставини складення та подання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення ТОВ «ЛЕО» суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 23507471,00 грн. шляхом перерахування даних коштів на поточний рахунок ТОВ «ЛЕО».

У межах спірних правовідносин суд зазначає, що наявність рішення суду, яким податковий орган зобов`язано скласти та подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про повернення платнику податків суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток шляхом перерахування коштів на поточний рахунок такого платника, не змінює алгоритм дій між ДПС, територіальними органами ДПС та Казначейством і територіальними органами Казначейства, визначений Порядком № 60, для повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені за платежами, контроль за справлянням яких покладено на ДПС.

Зміни в законодавстві (втрата чинності 01 листопада 2019 року Порядком взаємодії територiальних органів Державної фіскальної служби України, мiсцевих фiнансових органiв та територiальних органiв Державної казначейської служби України у процесi повернення платникам податкiв помилково та/або надмiру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124, та набрання чинності 26 квітня 2019 року Порядком № 60), внаслідок яких територіальні органи ДПС тепер формують електронні, а не паперові висновки про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені, а також не запровадження Державною податковою службою України протягом тривалого часу відповідних змін до програмного забезпечення, на думку суду не можуть вважатися об`єктивними причинами, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Однією з новел конституційної реформи у сфері правосуддя стало те, що повноваження стосовно здійснення контролю за виконанням судового рішення закріплені на рівні положень Основного Закону України; внесені зміни визначили, що обов`язковість судового рішення поширюється не лише на територію України; відповідальність за виконання судового рішення покладено на державу, а контроль за цим процесом на суд, що виніс відповідне рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 р. № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява № 6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява № 30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04).

У рішеннях Конституційного Суду України зроблено висновок про те, що забезпечення виконання судового рішення є безпосереднім обов`язком держави, яка через національні організаційно-правові та процесуальні механізми повинна не лише впроваджувати ефективну систему виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цієї системи у такий спосіб, щоб доступ до неї мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність; посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права на судовий захист.

У зв`язку з викладеним суд вважає необґрунтованими доводи апелянта про неможливість виконання судового рішення через те, що Порядком № 60 не передбачено спосіб і порядок формування електронних висновків про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені на підставі рішень суду, та зауважує, що формальний підхід до виконання судового рішення, як-то ведення переписки між державними органами та/або іншими юридичними та/або фізичними особами, яка не забезпечує реальне виконання рішення суду, не може вважатися достатніми та вичерпними заходами для його повного та фактичного виконання.

Твердження податкового органу про неможливість виконання рішення суду у визначений ним спосіб (шляхом складення та подання органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновку про повернення суми надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток) через зміни, що відбулися у законодавстві, внаслідок яких територіальним органом ДПС здійснюється формування електронних висновків про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені (далі - електронні висновки) за формою згідно з додатком 1 до Порядку № 60, суд відхиляє як безпідставні з огляду на таке.

Так, згідно з частиною третьою статті 33 Закону № 1404 за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Правилами частини п`ятої статті 372 КАС України занотовано: процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Позивачем не надано доказів звернення до суду в порядку, визначеному статтею 378 КАС України, за зміною способу і порядку виконання судового рішення в справі № 812/614/17.

Тобто, позивач в даному випадку намагається довести суду обставини щодо неможливості виконання рішення суду у спосіб, що суперечить положенням Закону № 1404 та КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За унормуванням ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 9 КАС України занотовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що оскаржувана постанова від 17 серпня 2021 року ВП № 61915337 про накладення на Головне управління ДПС у Луганській області штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання без поважних причин рішення суду відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, внаслідок чого позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 р. у справі № 360/4666/21 -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко