Справа № 2а-18269/09/0370
Суддя: Яковенко М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 2а-18269/09/0370

адміністративне провадження № К/9901/35351/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Яковенка М. М.,

суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу № 2а-18269/09/0370

за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Волинська будівельна компанія» до Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,

за касаційною скаргою Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду (суддя Димарчук Т. М.) від 20 червня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду (склад колегії суддів: Большакова О. О., Кушнерик М. П., Курилець А. Р.) від 07 листопада 2019 року,

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

1. У червні 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша Волинська будівельна компанія» (далі - ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія») звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Любомльської міжрайонної державної податкової інспекції (далі - Любомльська МДПІ) про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 25 травня 2009 року № /3 та № /3.

2. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що під час господарських операцій у межах інвестиційного договору про будівництво житлового будинку допущено порушення правил ведення бухгалтерського обліку, що стало підставою для помилкового висновку контролюючого органу про заниження товариством доходу у період, охоплений перевіркою. Також позивач послався на положення підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», на підставі яких та належно оформлених первинних документів витрати на залучення грошових коштів для будівництва об`єкта нерухомості були включені до складу валових витрат та сформовано податковий кредит.

3. Справа розглядалася судами неодноразово.

4. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Любомльської МДПІ від 25 травня 2009 року № /3 про нарахування ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 2 365 161,35 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Любомльської МДПІ від 25 травня 2009 року № /3 про нарахування ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» грошового зобов`язання з податку на прибуток в сумі 2 567 522,44 грн.

5. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, 19 грудня 2019 року Головне управління ДФС у Волинській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» в задоволенні позовних вимог.

6. 19 грудня 2019 року касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду (склад колегії суддів: Шипуліна Т. М. - головуючий суддя, Бившева Л. І., Юрченко В. П.).

7. Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

8. На підставі розпорядження в. о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду № 2319/0/78-20 від 26 листопада 2020 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 15 жовтня 2020 року № 2830/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку».

9. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26 листопада 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. - головуючий суддя, Дашутін І. В., Шишов О. О.

10. Ухвалою Верховного Суду справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд у попередньому судовому засіданні.

11. Станом на час розгляду справи письмового відзиву на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Любомльською МДПІ проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 02 лютого 2007 року по 30 червня 2008 року, за результатами якої складено акт № 20/23/34887466 від 25 листопада 2008 року.

13. Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1 статті 5, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», пункту 4.1 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що призвело до заниження суми податку на прибуток на 1 530 996,90 грн та податку на додану вартість - 1 262 075,66 грн.

14. Зокрема згідно з висновками акту перевірки, перевіркою встановлено, що позивачем до складу валових доходів не відносились грошові кошти, отримані від Фонду фінансування будівництва виду А 80-ти квартирного 5-ти поверхового будинку за адресою: м. Луцьк, вул. Чернишевського, 114-а, які надходили на банківський рахунок товариства згідно договору № 020/Ф від 31 серпня 2007 року «Про будівництво житлового будинку». Надходження коштів підтверджується виписками банку, загальна сума надходжень не включених до складу валових доходів за період, що перевірявся, становить 7 730 469,77 грн. Також ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» до обсягу поставок не відносились в повній мірі грошові кошти отримані від Фонду фінансування будівництва виду А 80-ти квартирного 5-ти поверхового будинку за адресою м. Луцьк, вул. Чернишевського, 114-а. Надходження коштів підтверджується виписками банку, загальна сума надходжень не включених до об`єкта оподаткування за період, що перевірявся, становить 7 730 469,77 грн, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 546 093,55 грн. У ході перевірки також встановлено заниження позивачем валових витрат на 1 606 482,17 грн та податкового кредиту на 283 320,89 грн.

15. 25 травня 2009 року Любомльською МДПІ були сформовані податкові повідомлення-рішення № /3 про визначення суми податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на додану вартість в сумі 2 365 161,35 грн та № 1/3 про визначення суми податкового зобов`язання (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) з податку на прибуток в сумі 2 567 522,44 грн.

16. Також судами встановлено, що між Державним підприємством «Управління капітального будівництва», Головним управлінням МНС України в Волинській області та ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» 21 березня 2007 року було укладено інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за № 03. Згідно підпунктів 1,5 і 1,7 пункту 1 договору, фінансування будівництва об`єкту, здійснюється Інвестором-Генпідрядником (ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія») у повному обсязі у формі капітальних вкладень та джерело капітальних вкладень визначається Інвестором-Генпідрядником на власний розсуд у відповідності з чинним законодавством України і може включати в себе власні та залучені кошти, інвестиції.

17. Пунктом 3 зазначеного інвестиційного договору ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» надає ДП «Управління капітального будівництва» довідки про вартість виконаних робіт по формі КБ-3, актів виконаних робіт по формі КБ-2в, а також актів проведення скритих робіт, монтажу обладнання, що свідчать про обсяги виконаних будівельних робіт та їх вартість.

18. Додатковою угодою № 1 від 22 березня 2007 року до інвестиційного договору про будівництво житлового будинку № 03 від 21 березня 2007 року, зокрема підпунктом 2.1.1 пункту 1 ДП «Управління капітального будівництва» отримує у власність 11% житла від загальної житлової площі завершеного будівництвом об`єкту, які в подальшому мають бути передані ГУ МНС України у Волинській області для забезпечення житлом особового складу та інших осіб у встановленому законом порядку.

19. На виконання інвестиційного договору від 21 березня 2007 року ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» 31 серпня 2007 року було укладено із ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» договір про будівництво житлового будинку за № 020/Ф.

20. Згідно договору № 020/Ф від 31 серпня 2007 року - «Довіритель» (фізичні, юридичні особи) довіряє Управителю (ВАТ Селянський комерційний банк «Дністер») здійснювати фінансування будівництва об`єкта 80-ти квартирного 5- ти поверхового будинку за адресою м. Луцьк, вул. Чернишевського, 114-а, за рахунок коштів, наданих йому на правах довірчої власності довірителями ФФБ. Забудовником по договору виступає ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія».

21. На виконання вищевказаних договорів Забудовник протягом 2007-2008 років здійснював будівництво житлового будинку шляхом залучення Генпідрядника - ТОВ «Західекспертспецбуд». Генпідрядником виконувались та передавались виконані роботи Забудовнику згідно відповідних актів форми КБ-2, та КБ-3. Оплата Забудовником Генпідряднику проводилась за рахунок коштів, що надходили від Фонду фінансування будівництва.

22. 01 листопада 2007 року між ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» та ТОВ «Будімекс Україна» укладено агентський договір. Згідно пункту 2.2.1 цього договору ТОВ «Будімекс Україна» взяло на себе зобов`язання щодо пошуку осіб для залучення грошових коштів для будівництва об`єкту нерухомості, який знаходиться за адресою м. Луцьк, вул. Чернишевського, 114-а. ТОВ «Будімекс Україна» за надані послуги виставляло акт здачі-прийняття робіт, де вказувалось, яку суму грошових коштів було залучено для будівництва об`єкта нерухомості. Акти підписувалися двома сторонами.

23. Кошти від фізичних осіб, які були залучені ТОВ «Будімекс Україна» поступали на розрахунковий рахунок Управителя ФФБ (ВАТ Селянський комерційний банк «Дністер») згідно договору № 020/Ф про будівництво житлового будинку від 31 серпня 2007 року, а потім перераховувалися загальною сумою на розрахунковий рахунок ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія».

24. Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

25. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що договір між ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» (Забудовником) та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» (Управителем) є змішаним договором у розумінні частини другої статті 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки містить усі базові елементи, характерні для договору доручення та договору комісії, а тому використання позивачем - платником податків спеціальних режимів оподаткування операцій, передбачених підпунктом 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і пунктом 4.7 пункту 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», є правомірним.

26. На обґрунтування такого висновку суди зауважили, що ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія», як забудовник за договором про будівництво житлового будинку № 020/Ф від 31 серпня 2007 року, будівництвом не займалася, а здійснювала організаційні функції при будівництві об`єкта. При цьому, забудовник (ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія»), враховуючи положення зазначеного договору щодо його зобов`язання передати Управителю майнові права на об`єкт інвестування (підпункт 9.4.1. пункту 9 договору), обов`язок отримати правовстановлюючі документи на квартири та передати їх Довірителям, не ставала власником об`єктів інвестування і мала зобов`язання передати їх у власність Довірителям.

27. При вирішенні справи, судами попередніх інстанцій також враховано висновок судово-економічної експертизи № 0413 від 30 жовтня 2009 року, згідно з яким заниження валового доходу на 7 730 497,77 грн та податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 1 546 093,55 грн ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» за період з 02 лютого 2007 року по 30 червня 2008 року нормативно та документально не підтверджується.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

28. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.

29. В доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що згідно договору про будівництво № 020/ф від 31 серпня 2007 року, що був укладений між позивачем та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» - Фонд фінансування будівництва, ТОВ « Перша Волинська будівельна компанія» взяло на себе зобов`язання збудувати, ввести в експлуатацію та передати об`єкт у власність довірителям. Тобто передача права власності на об`єкт передбачена договором, а тому на позивача не розповсюджуються режим оподаткування, передбачений підпунктом 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і пунктом 4.7 пункту 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість». Згідно інвестиційного договору № 3 від 21 березня 2007 року ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія», яка виступає і інвестором і генпідрядником отримує у власність 89% житла від загальної площі завершеного будівництва. Отже отримані кошти повинні були бути включені до валового доходу.

30. Скаржник також зазначає, що позивач безпідставно включив до складу податкового кредиту податок на додану вартість за невиробничі послуги, які в склад валових витрат не включались і з господарською діяльністю підприємства не пов`язані. Надані до перевірки акти виконаних робіт, де вказано, що агент ТОВ «Будімекс Україна» залучив грошові кошти від фізичних осіб не можуть бути доказами, оскільки первинних документів, що підтверджують залучення коштів до перевірки надано не було.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

31. Враховуючи положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.

32. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.

33. Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) валові витрати виробництва та обігу, це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

34. Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 та підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 цього Закону визначено, що до складу валових витрат включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті. Не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

35. Датою збільшення валових витрат виробництва (обігу) вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата списання коштів з банківських рахунків платника податку на оплату товарів (робіт, послуг), а в разі їх придбання за готівку - день їх видачі з каси платника податку; або дата оприбуткування платником податку товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного отримання платником податку результатів робіт (послуг) (підпункт 11.2 статті 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств»).

36. Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий дохід - це загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

37. Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» валовий дохід включає загальні доходи від продажу товарів (робіт, послуг), у тому числі допоміжних та обслуговуючих виробництв, що не мають статусу юридичної особи, а також доходи від продажу цінних паперів, деривативів, іпотечних сертифікатів участі, іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, сертифікатів фондів операцій з нерухомістю (за винятком операцій з їх первинного випуску (розміщення), операцій з їх кінцевого погашення (ліквідації) та операцій з консолідованим іпотечним боргом відповідно до закону).

38. Підпунктом 11.3.1 пункту 11.3 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що датою збільшення валового доходу вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця (замовника) на банківський рахунок платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), що підлягають продажу, у разі продажу товарів (робіт, послуг) за готівку - дата її оприбуткування в касі платника податку, а за відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; або дата відвантаження товарів, а для робіт (послуг) - дата фактичного надання результатів робіт (послуг) платником податку.

39. Як було встановлено судами попередніх інстанцій, відповідач вважає, що позивачем до складу валових доходів та до обсягу поставок не відносились грошові кошти в сумі 7 730 469,77 грн, отримані від Фонду фінансування будівництва виду А 80-ти квартирного 5-ти поверхового будинку за адресою: м. Луцьк, вул. Чернишевського, 114-а, які надходили на банківський рахунок товариства згідно договору № 020/Ф від 31 серпня 2007 року, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1 546 093,55 грн.

40. Верховний Суд в постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 2а-18269/09/0370 (постановлена при первісному розгляді справи, яка розглядається) зауважив, що якщо положення договору між банком-управителем та забудовником відповідають ключовим критеріям, передбачені главами 68, 69 ЦК України, та мають усі базові елементи, характерні для договору доручення/комісії, то використання платником податків спеціальних режимів оподаткування операцій, передбачених підпунктом 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і пунктом 4.7 пункту 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», може бути виправданим.

41. Відповідно до положень абзацу 4 підпункту 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом, не включаються до валового доходу і не підлягають оподаткуванню кошти або майно, залучені платником податку у зв`язку з залученням платником податку майна на підставі договору концесії, комісії, консигнації, довірчого управління, схову (відповідального зберігання), а також згідно з іншими цивільно-правовими договорами, що не передбачають передачі права власності на таке майно, з урахуванням положень підпункту 7.9.6 цього пункту.

42. Абзацом 2 пункту 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у випадках коли платник податку здійснює діяльність з поставки товарів, отриманих у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів, що уповноважують такого платника податку (далі - комісіонера) здійснювати поставку товарів від імені та за дорученням іншої особи (далі - комітента) без передання права власності на такі товари, базою оподаткування є продажна вартість цих товарів, визначена у порядку, встановленому цим Законом. Датою збільшення податкових зобов`язань комісіонера є дата, визначена за правилами, встановленими пунктом 7.3 цього Закону, а датою збільшення суми податкового кредиту комісіонера є дата перерахування коштів на користь комітента або поставки останньому інших видів компенсації вартості зазначених товарів. При цьому датою збільшення податкових зобов`язань комітента є дата отримання коштів або інших видів компенсації вартості товарів від комісіонера.

43. Проаналізувавши характер та зміст договору про будівництво житлового будинку № 020/Ф від 31 серпня 2007 року у контексті та у сукупності з інвестиційним договором про будівництво житлового будинку № 03 від 21 березня 2007 року, договором доручення з відкладальною умовою від 31 серпня 2007 року, договором генерального підряду на виконання будівельних робіт від 15 травня 2007 року, агентським договором від 01 листопада 2007 року, суди попередніх інстанцій встановили, що ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія», як забудовник за договором про будівництво житлового будинку № 020/Ф від 31 серпня 2007 року, будівництвом не займалася, а здійснювало організаційні функції при будівництві об`єкта нерухомості.

44. Так, ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія», як організатор будівництва, одержувала від управителя ФФБ - ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» кошти, які йому доручено витрачати винятково на організацію будівництва об`єкта - 80-ти квартирного 5-ти поверхового будинку по вул. Чернишевського, 114-а у м. Луцьку. Гроші виділялися на підставі договору, який не передбачав передачі права власності на готовий об`єкт (квартиру) від забудовника до учасника ФФБ (власника квартири), який ще до закінчення будівництва вже мав майнові права на цю квартиру.

45. Забудовник (ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія»), враховуючи положення договору про будівництво житлового будинку № 020/Ф від 31 серпня 2007 року щодо зобов`язання передати Управителю майнові права на об`єкт інвестування (підпункт 9.4.1. пункту 9 договору), обов`язок отримати правовстановлюючі документи на квартири та передати їх Довірителям тощо, не ставала власником об`єктів інвестування і мала зобов`язання передати їх у власність Довірителям Управителя.

46. З огляду на зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що в даному випадку мало місце доручення на організацію будівництва житлового будинку. Позивач не отримував у власність об`єкт будівництва, а кошти які надходили на його рахунок спрямовувалися на виконання договору щодо організації будівництва.

47. Водночас судами попередніх інстанцій з аналізу змісту та правової природи договору про будівництво житлового будинку № 020/Ф від 31 серпня 2007 року, укладеного між ТОВ «Перша Волинська будівельна компанія» (Забудовником) та ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер» (Управителем) встановлено, що основні положення цього договору відповідають ключовим критеріям, передбаченим як главою 68 ЦК України, так і главою 69 ЦК України, та мають усі базові елементи, характерні для договору доручення та договору комісії.

48. Відтак, оскільки положення цього договору відповідають ключовим критеріям, що передбачені главами 68, 69 ЦК України, та мають усі базові елементи, характерні для договору доручення та договору комісії, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що використання позивачем спеціальних режимів оподаткування операцій, передбачених підпунктом 7.9.1 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» і пунктом 4.7 пункту 4.7 статті 4 Закону України «Про податок на додану вартість», є правомірним та виправданим.

49. При цьому суд апеляційної інстанції вірно зазначив про необґрунтованість доводів відповідача про безпідставне віднесення позивачем до податкового кредиту коштів, які були сплачені за виконання агентського договору, оскільки як видно з матеріалів справи на підтвердження виконання робіт за договором від 01 листопада 2007 року було складено відповідні акти, в яких зафіксовано розмір залучених коштів. Також до акту здачі-прийняття робіт було додано додаток № 2, в якому зазначено перелік (поіменний) осіб, що стали інвесторами по об`єкту будівництва за адресою: м. Луцьк, вул. Чернишевського, 114а. При цьому у матеріалах справи наявні копії свідоцтва про участь громадян у Фонді фінансування будівництва, що були видані ВАТ «Селянський комерційний банк «Дністер», який фактично акумулював залучені грошові кошти.

50. Колегією суддів встановлено, що всі інші доводи касаційної скарги про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права не знайшли підтвердження.

51. Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 20 червня 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року у справі № 2а-18269/09/0370 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М. М. Яковенко

Судді І. В. Дашутін

О. О. Шишов