Справа № 640/3829/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року м. Київ №640/3829/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доЦентрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області
провизнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №М-7997/6/8010-20/8010.6.3/286-21 від 13 січня 2021 року про відмову в продовженні строку перебування на території України ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийняти рішення про продовження терміну перебування на території України ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій відповідача щодо відмови у продовженні строку перебування, яке викладене у листі №М-7997/6/8010-20/8010.6.3/286-21 від 13 січня 2021 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що позивач звернувся з заявою не встановленого зразка, у зв`язку з чим його заяву розглянуто у порядку Закону України «Про звернення громадян» та надано роз`яснення щодо чинного міграційного законодавства, а не відмовлено у продовженні строку перебування на території України.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Республіки Азербайджан, перебуває на території України та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою ТОВ «Обслуговуюча компанія «Наш дім» № 1 від 08 лютого 2021 року.

Документ, що посвідчує особу позивача закордонний паспорт № НОМЕР_1 виданий Міністерством внутрішніх справ 29 серпня 2014 року та дійсний до 29 серпня 2024 року. На території України позивач 23 квітня 2012 року отримав реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Позивач отримав посвідку на тимчасове проживання серії НОМЕР_3 дійсної до 31 серпня 2017 року з метою навчання на території України, про що є відмітка у закордонному паспорті позивача. Після закінчення навчання залишився на території України з метою працевлаштування.

З 09 лютого 2018 року по 23 квітня 2018 року перебував у Київському слідчому ізоляторі. На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року звільнений з Київського слідчого ізолятора під заставу у розмірі 352 400 грн. (триста п`ятдесят дві тисячі чотириста). Даний факт підтверджується довідкою про звільнення серії КИВ №17696.

Станом на сьогодні ОСОБА_1 перебуває надалі під заставою, оскільки судовий розгляд кримінального провадження триває.

Позивач, враховуючи намір і надалі залишатися на території України, 15 грудня 2020 року звернувся із письмовою заявою про продовження строку перебування на території України.

В січні місяці 2021 року позивач отримав письмову відмову ЦМС ДМС в м. Києві та Київської області № М-7997/6/8010-20/8010.6.3/286-21 від 13 грудня 2020 року, яка за своїм змістом, на думку позивача, є відмовою у прийнятті документів та продовженні строку перебування на території України. При усних зверненнях позивача до відповідача, було повідомлено про відмову про продовження строку перебування на території України.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) іноземцями та особами без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, є іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України порядок та підстави його продовження передбачені Законом, Порядком продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150 (далі - Порядок продовження), та Порядком розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженим наказом МВС України від 25 квітня 2012 року № 363 (далі - Порядок розгляду заяв).

Стаття 17 Закону передбачає, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Обґрунтовані підстави для продовження строку перебування передбачені пунктом 6 Порядку продовження.

Пункт 6 Порядку продовження передбачає, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули:

1) за короткостроковою візою, а також з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України, виконання службових обов`язків іноземним кореспондентом або представником іноземного засобу масової інформації тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. До короткострокових віз прирівнюються візи типу С-2, С-3, Б, JI, М, Н, Р, Г, К, Т, П-1, ОП і П-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії);

2) за транзитною візою в разі вимушеної зупинки на території України у зв`язку з надзвичайними обставинами (стихійне лихо, хвороба, ремонт транспортного засобу тощо) за наявності документа, що підтверджує причину та тривалість вимушеної зупинки, - на період, необхідний для усунення таких обставин. До транзитних віз прирівнюються візи типу ТР-1 і ТР-2, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії);

3) за довгостроковою візою, якщо протягом строку дії візи з поважних причин не оформлено посвідки на постійне чи тимчасове проживання, за умови подання підтверджувальних документів - на період не більш як один місяць. До довгострокових віз прирівнюються візи типу О, ІМ-1, ІМ-2, ІМ-3 і Ф, оформлені до 11 вересня 2011 р. (до закінчення строку їх дії).

Пунктом 8 Порядку продовження закріплено, що заяви про продовження строку перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Зокрема, зразок заяви закріплений Додатком 1 до Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженим наказом МВС від 25 квітня 2012 року № 363.

Підпунктом 1 пункту 9 Порядку продовження передбачено, що для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона (фізична особа) разом із заявою подають такі документи:

паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), копію його сторінок з особистими даними, візою (за наявності) і відміткою про реєстрацію та/або копію імміграційної картки (за наявності);

переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку;

паспортний документ фізичної особи, що є приймаючою стороною (після пред`явлення повертається), та копію його сторінок з особистими даними;

документ, що підтверджує наявність фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України, чи гарантійний лист приймаючої сторони про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України та їх виїздом з України;

документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копію, а у разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмову згоду власника (співвласника) такого житла. Якщо житло перебуває в державній або комунальній власності, замість документа про право власності подається видана організацією, яка здійснює експлуатацію житлового будинку, довідка про всіх повнолітніх осіб, місце проживання яких зареєстровано у такому житлі, та їх письмова згода на перебування іноземця та особи без громадянства;

чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

квитанцію про сплату державного мита за продовження строку перебування або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Пункт 7 Порядку продовження передбачає, що рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону, а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів.

Отже, компетенція по прийняттю рішення за заявами іноземців про продовження строку перебування на території України на підставі поданих документів на імміграцію в Україну належить керівнику територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступнику.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з заявою не встановленого зразка, крім того жодного документу, передбаченого Порядком до такої заяви не долучив, а тому суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно розглянуто заяву позивача від 15 грудня 2020 року в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене в сукупності та той факт, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження обставин, на які останній посилається в позовній заяві, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко