Справа № 160/19317/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

26 жовтня 2021 р. Справа № 160/19317/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Царікова О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

19.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, в якій позивач просить суд:

- визнати бездіяльність виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, що полягає у невиділенні фінансування на пільгове отримання ліків громадянином ОСОБА_2 , протиправною;

- стягнути з виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 000 000 (Один мільйон) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був інвалідом армії ІІ групи. Згідно рішення комісії КНП «Софіївський районний ЦПМСД» за станом здоров`я потребував постійного, дороговартісного, довготривалого лікування. Позивач зазначає, що згідно ч. 5 ст. 38 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» особи з інвалідністю першої і другої груп мають право при амбулаторному лікуванні на придбання лікарських засобів за рецептами лікарів з оплатою 50 відсотків їх вартості. Так, звернувшись до сімейного лікаря КНП «Софіївський районний ЦПМСД» з проханням виписати йому пільгові рецепти на отримання ліків з оплатою 50% їх вартості, йому було відмовлено, з огляду на те, що Виконавчим комітетом Вакулівської сільської ради не було виділено коштів, згідно розрахунку потреби від 02.12.2019 року для закупівлі імуносупресивних препаратів хворому з хронічною нирковою недостатністю ІV-V ступеню. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 неодноразово звертався до Виконавчого комітету Вакулівської сільської ради з проханням здійснити фінансування для пільгової закупівлі ліків, проте таке фінансування органом місцевого самоврядування не було здійснено. Частина письмових звернень залишилась без відповіді, а на іншу частину було отримано «відписки». Таким чином, на думку позивача, виконавчий комітет Вакулівської сільскої ради у межах спірних правовідносин є органом, що уповноважений на забезпечення реалізації державної політики та забезпечення актів законодавства у галузі охорони здоров`я, а саме постанови КМУ від 17.08.1998 року №1303 «Про впорядкування безоплатного та пільгового відпуску лікарських засобів за рецептами лікарів у разі амбулаторного лікування окремих груп населення та за певними категоріями захворювань» щодо забезпечення громадян лікарськими засобами на пільгових умовах. У зв`язку з незабезпеченням фінансування на отримання ліків ОСОБА_2 , останній не зміг отримувати належне лікування, що призвело до його смерті. Враховуючи той факт, що місцевий бюджет повинен формуватися з розрахунком необхідної суми асигнувань на охорону здоров`я, а до повноважень виконавчих органів сільських рад відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування» віднесено складання проекту місцевого бюджету, подання його на затвердження, забезпечення виконання бюджету, здійснення у встановленому порядку фінансування видатків з бюджету, то незабезпечення належного фінансування пільгового відпуску лікарських засобів, на отримання яких мав право ОСОБА_2 , що призвело до неможливості отримувати необхідне лікування, є протиправною бездіяльністю, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті останнього. Позивач вказує, що згідно положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Дослідивши матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, з огляду на таке.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 19 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до положень статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії" (заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)".

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу у учасника цих відносин. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до суду з означеним позовом ставить питання щодо стягнення з відповідача - виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області на її користь моральну шкоду у розмірі 1000000 гривень, з огляду на незабезпечення належного фінансування пільгового відпуску лікарських засобів, на отримання яких мав право ОСОБА_2 , що на думку позивача, призвело до неможливості отримувати необхідне лікування та спричинило тяжкі наслідки у вигляді смерті останнього.

Звертаючись до суду з цим позовом позивач посилається на положення статті 15,16, 23, 1167,1168 ЦК України, у відповідності до яких, право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Враховуючи зазначене, слід дійти до висновку, що спірні відносини носять приватноправовий характер і такі спори підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Вимога позивача щодо визнання бездіяльність виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, що полягає у невиділенні фінансування на пільгове отримання ліків громадянином ОСОБА_2 , протиправною, відповідно є похідною вимогою.

Суд також враховує, і те, що відповідач безпосередньо не здійснює владних управлінських функцій по відношенню саме до позивача у спірних відносинах, а тому ці відносини не є публічно-правовими, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане та враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов до висновку, що вказаний спір не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За вказаних обставин, слід дійти висновку, про відмову у відкритті провадження по справі.

Керуючись ст. ст. 170, 248, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Вакулівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Відповідно до вимог частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз`яснює позивачеві, що дана позовна заява підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовними матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.5 ст.170 КАС України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 294-297 КАС України.

Суддя О.В. Царікова