Справа № 440/9799/21
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/9799/21
Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Ясиновського І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської районної в м. Полтаві ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2021 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (надалі також - позивач) до Київської районної в м. Полтаві ради (надалі також - відповідач), відповідно до якої просить:

визнати протиправним та скасувати рішення четвертої позачергової сесії восьмого скликання Київської районної в м. Полтава ради від 24 червня 2021 року «Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 на виконання рішення суду» про відмову ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га, для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 ;

зобов`язати Київську районну в м. Полтава раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.09.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га, для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 ;

зобов`язати Київську районну в м. Полтава раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 та надати вищезазначену ділянку для будівництва індивідуального гаража.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 з огляду на надання ним до заяви усіх необхідних документів для отримання такого дозволу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та провадження у справі відкрито. Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.09.2021 до суду відповідачем подано відзив на позов, в якому вказано, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 , у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Законів України та прийнятим відповідно до них нормативно-правових актів, зокрема матеріалам внесення змін до генерального плану міста, затверджених рішенням тридцять сьомої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 21.10.2020, згідно яких земельна ділянка потрапляє на територію зелених насаджень загального користування /а.с. 22-25/.

01.10.2021 до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких позивач наголошував, що: по-перше, відповідачем не було враховано висновків суду; по-друге, оспорюване рішення свідчить про чергове ігнорування норм діючого законодавства; по-третє, законодавством не закріплено норму, яка б зобов`язувала заявника користуватися послугами геодезичної організації /а.с. 36-37/.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини.

10.09.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою від 08.09.2020 (вх.№З/04.1-14/4/1562), в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,003 га для будівництва індивідуальних гаражів у власність.

До вказаної заяви додав: графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки; копії паспорта та ідентифікаційного номеру; копію посвідчення учасника бойових дій.

Рішенням п`ятдесят четвертої сесії сьомого скликання Київської районної в м. Полтаві ради від 09.10.2020 "Про розгляд заяв громадян із земельних питань" відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Законів України та прийнятим відповідно до них нормативно-правових актів, оскільки рішеннями п`ятої сесії Київської районної в м. Полтаві ради сьомого скликання від 29.02.2016 та дванадцятої сесії Київської районної у м. Полтаві ради сьомого скликання від 25.08.2016 земельна ділянка вказана в графічних матеріалах передана у власність іншій особі.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2021 року у справі № 440/1257/21 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Київської районної у м. Полтаві ради (вул. Маршала Бірюзова, 1/2, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 05384703) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення п`ятдесят четвертої позачергової сесії сьомого скликання Київської районної в м. Полтаві ради від 09.10.2020 "Про розгляд заяв громадян із земельних питань" в частині відмови гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 . Зобов`язано Київську районну в м. Полтаві раду повторно розглянути на черговій сесії Київської районної в м. Полтаві ради заяву ОСОБА_1 від 08.09.2020 (вх.№З/04.1-14/4/1562 від 10.09.2020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 у власність, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання такого рішення суду відповідачем повторно розглянуто на черговій сесії Київської районної в м. Полтаві ради заяву ОСОБА_1 від 08.09.2020 (вх.№З/04.1-14/4/1562 від 10.09.2020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 у власність.

Рішенням четвертої позачергової сесії восьмого скликання Київської районної в м. Полтаві ради від 24 червня 2021 року «Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 на виконання рішення суду» відмовлено ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га, для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки вимогам Законів України та прийнятим відповідно до них нормативно-правових актів, зокрема матеріалам внесення змін до генерального плану міста, затверджених рішенням тридцять сьомої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 21.10.2020, згідно яких земельна ділянка потрапляє на територію зелених насаджень загального користування /а.с. 28/.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України /надалі - ЗК України/ визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з приписами частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Пунктом "д" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначені статтею 12 ЗК України, відповідно до приписів частини першої якої до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами (стаття 11 ЗК України).

Cуд наголошує, що законодавцем передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Як встановлено судом, за результатами розгляду заяви позивача відповідачем рішенням п`ятдесят четвертої сесії сьомого скликання Київської районної в м. Полтаві ради від 09.10.2020 відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 саме з посиланнями на невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам Законів України та прийнятим відповідно до них нормативно-правових актів.

При цьому, відповідно до рішення суду у справі № 440/1257/21 зауважено, що за змістом спірного рішення така невідповідність зумовлена тим, що рішеннями п`ятої сесії Київської районної в м. Полтаві ради сьомого скликання від 29.02.2016 та дванадцятої сесії Київської районної у м. Полтаві ради сьомого скликання від 25.08.2016 земельні ділянки, вказані позивачем в графічних матеріалах, які додані ним до заяви про надання дозволу, передані у власність іншим особам.

З цього приводу судом у вказаному рішенні суду зазначено, що долучені позивачем до заяви графічні матеріали дійсно містили кадастрові номери земельних ділянок :09:005:0380 та :09:005:0412. Проте, позивач не бажав отримувати дозвіл на розроблення проекту землеустрою саме на вказані земельні ділянки, а вказав останні лише в якості орієнтирів, як земельні ділянки, що межують із бажаною ним земельною ділянкою з метою чіткого встановлення відповідачем місцезнаходження запитуваної земельної ділянки.

Поряд з цим, суд, в межах розгляду даної справи, відхиляє доводи відповідача про те, що бажана земельна ділянка знаходиться на території зелених насаджень загального користування, що не відповідає містобудівній документації для виділення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража.

При цьому в межах розгляду даної справи суд наголошує, що за змістом статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій; генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Згідно з частиною першою статті 16 названого Закону планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження комплексних планів просторового розвитку територій територіальних громад, генеральних планів населених пунктів і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

А відповідно до частини першої статті 17 зазначеного Закону, генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

При цьому, як визначено частиною другою статті 5 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", вимоги містобудівної документації є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами містобудування.

Отже, генеральний план населеного пункту відноситься до основоположної містобудівної документації, а відповідач, реалізуючи компетенцію на розпорядження земельними ділянками комунальної власності, зобов`язаний, окрім іншого, враховувати відповідність намірів осіб на набуття прав на такі земельні ділянки вимогам генерального плану.

Позаяк відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів, у тому числі копії рішення тридцять сьомої сесії Полтавської міської ради сьомого скликання від 21.10.2020 та викопіювання з генерального плану з внесеними таким рішенням змінами, зокрема на підтвердження внесення змін до генерального плану міста, згідно яких саме заявлена позивачем земельна ділянка (зазначена на викопіюванні) потрапляє на територію зелених насаджень загального користування.

Таким чином, відповідач протиправно та необґрунтовано відмовив позивачеві у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Також, згідно позиції Верховного Суду у справах №21-358а13, №806/3787/13-а зазначено, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Відтак, формальні підстави в не наданні дозволу свідчать про зловживання своїм обов`язком відповідача надати такий дозвіл відповідно до вимог закону, чим порушуються права позивача, гарантовані Конституцією України.

За викладених обставин, відмова відповідача, оформлена рішенням четвертої позачергової сесії восьмого скликання Київської районної в м. Полтава ради від 24 червня 2021 року «Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 на виконання рішення суду» не ґрунтується на вимогах закону.

Таким чином, оскаржуване рішення четвертої позачергової сесії восьмого скликання Київської районної в м. Полтаві ради від 24 червня 2021 року «Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 на виконання рішення суду» про відмову ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га, для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 , слід визнати протиправним та скасувати.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Київську районну у м. Полтаві раду надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 та надати вищезазначену ділянку для будівництва індивідуального гаража, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 у справі № 2040/6320/18.

Разом з тим, у спірних правовідносинах відповідач належно не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав належної оцінки поданим позивачем документам. Зокрема, графічним матеріалам, наданим позивачем до своєї заяви, на яких ним визначено земельну ділянку з кадастровим номером: :09:005:0412 як орієнтир, а бажану земельну ділянку позначено над вказаною орієнтовною земельною ділянкою /а.с. 27/.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку належним та достатнім способом захисту позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути на сесії Київської районної в м. Полтаві ради заяву ОСОБА_1 від 08.09.2020 (вх.№З/04.1-14/4/1562 від 10.09.2020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,003 га для будівництва індивідуальних гаражів у власність, з урахуванням висновків суду.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.08.2018 у справі № 815/1666/17, від 26.06.2018 у справі №814/1755/17, від 11.09.2018 у справі № 816/318/18. Водночас, у задоволенні вимог щодо зобов`язання Київську районну у м. Полтаві раду надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 та надати вищезазначену ділянку для будівництва індивідуального гаража, слід відмовити.

Отже, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Оскільки позивач від сплати судового збору звільнений, а відповідач доказів понесення судових витрат суду не надав, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Київської районної у м. Полтаві ради (вул. Маршала Бірюзова, 1/2, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 05384703) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення четвертої позачергової сесії восьмого скликання Київської районної в м. Полтава ради від 24 червня 2021 року «Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 на виконання рішення суду» про відмову ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,003 га, для будівництва індивідуального гаража по АДРЕСА_2 .

Зобов`язати Київську районну в м. Полтаві раду повторно розглянути на сесії Київської районної в м. Полтаві ради заяву ОСОБА_1 від 08.09.2020 (вх.№З/04.1-14/4/1562 від 10.09.2020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 орієнтовною площею 0,003 га для будівництва індивідуальних гаражів у власність, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Г.Ясиновський