Справа № 520/19051/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про повернення позову
Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (аділ за текстом - позивач, Інститут) до ОСОБА_1 (далі за текстом - відповідач, громадянин) про стягнення 677.732,63 грн. витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, -
Спірні правовідносини склалися з приводу проходження громадянином публічної служби.
Так, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.08.2016р. уклав контракт з Міністерством оборони України в особі начальника факультету військовї підготовки НТУ "ХПІ" про проходження військової служби (навчання).
Пунктом 1 вказаного контракту передбачено, що курсант зобов`язаний відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження служби на посадах офіцерського складу.
Пунктом 1 наказу Командувача сухопутних військ Збройних Сил України №378 від 01.06.2021 р. ОСОБА_1 відраховано з навчання за академічну неуспішність. Суддя також звертає увагу, що пунктом 2 вказаного наказу начальнику Інституту наказано у місячний термін здійснити заходи щодо відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, у тому числі у претензійно-позовному порядку.
У подальшому громадянина відраховано з навчання наказом начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" №14-к від 09.06.2021 р., а наказом начальника Військового інституту танкових військ Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" встановлено, що ОСОБА_1 підлягає відшкодуванню 677732,63 грн. витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі.
Згідно рапорту ОСОБА_1 від 10.06.2021 р., громадянин зобов`язався відшкодувати зазначені витрати добровільно, про що також зазначено в аркуші проведеної з відрахованим курсантом бесіди від 10.06.2021 р.
Позивач до суду із даним позовом звернувся 30.09.2021 р., тобто по минуванню більше ніж 3 місяців з події відрахування відповідача.
Ухвалою від 01.10.2021р. позов було залишено без руху у зв`язку з недоліками в оформленні матеріалів адміністративного позову у вигляді ознак несвоєчасного звернення до суду, а також відсутності доказів судового збору.
27.10.2021р. до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позову.
Суддя зазначає, що наданням до суду платіжного доручення про сплату 10.165,99 грн. недолік в частині відсутності доказів сплати судового збору позивачем усунутий.
До заяви також долучена заява про поновлення строку звернення до суду, де Інститут посилається на власне судження про застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду у 6 місяців, тобто стверджує, що строк звернення до суду із цим позовом ним дотриманий. Поряд з цим, зазначає про наслідки запровадженого у державі карантину, через що усі процесуальні строки мають бути продовжені.
Однак, суддя вважає, що викладені позивачем міркування є помилковими.
Так, суддя зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Метою запровадження процесуальних строків є: 1) дотримання принципу правової визначеності; 2) дисциплінування учасників судочинства; 3) досягнення юридичної визначеності у публічних відносинах; 4) стимулювання учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків; 5) обмеження часу, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.
Отже, якщо ніхто із учасників потенційного спору чи реального конфлікту вчасно без поважних причин не звернувся до суду, суспільні відносини стають стабільними на майбутнє та не підлягають правовій ревізії.
Встановлення наявності або відсутності факту порушеного права здійснюється під час розгляду справи судом по суті лише у випадку своєчасного звернення до суду або у випадку пропуску строку з поважних причин, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду зазначеній у постанові від 12.09.2019 №826/3318/17.
Крім того, у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».
У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».
Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді відкриття провадження у справах, строк звернення до суду в яких не дотримано.
Частиною 2 ст. 122 КАС України встановлено, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
Проте, ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Суддя зауважує, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невідшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про їх відшкодування відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи ч. 5 ст.122 КАС України.
Отже, у цьому випадку як до вимоги приватної особи, так і до вимоги суб`єкта владних повноважень підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду.
Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 17.09.2020 по справі №540/1862/19.
Відповідач був відрахований з навчання 09.06.2021р., і згідно аркушу проведеної з ним 10.06.2021 р. бесіди повідомив про очікуваний ним початок розрахунків з Інститутом - 01.07.2021р.
За твердження Інституту, по настанню дати 01.07.2021р. розрахунки з навчальним закладом не відбулися.
До суду в межах даної справи позивач звернувся 30.09.2021р., тобто по минуванню більше ніж трьох місяців від дати відрахування громадянина, а також по минуванню трьох місяців від настання події повної та вичерпної обізнаності суб`єкта владних повноважень із станом розрахунків.
Визначаючись стосовно можливості визнання поважними наведених заявником причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, суддя в черговий раз зазначає, що за змістом ч.1 ст.122 і ч.1 ст.123 КАС України пропущений процесуальний строк може бути поновлений виключно за умови поважності причини пропуску та відсутності ознаки присікальності (преклюзивності).
Отже, причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Частиною 5 ст.242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суддя змушений зауважити, що у тексті позову і приєднаних до нього документів немає жодних аргументів стосовно того, яким саме чином впроваджений на території України карантин, пов`язаний із розповсюдженням коронавірусної хвороби (COVID-19), перешкоджав зверненню до суду із дотриманням визначеного процесуальним законом строку.
Заявник також стверджує, що у п. 3 Прикінцевих положень КАС України міститься імперативний припис стосовно продовження на строк дії карантину процесуальних строків, зокрема і передбачених статтею 122 КАС України.
Утім, суддя змушений не погодитися із такими твердженнями заявника з огляду на Законом України від 18.06.2020р. №31-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" зазначену норму було викладено у новій редакції, а саме: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". Закон набрав чинності 17.07.2020 р., і з вказаної дати пункт 3 Прикінцевих положень КАС України викладений саме у такій редакції, яка діяла і станом на момент виникнення спірних правовідносин, діє і досі.
Відтак, з вказаної дати поновлення пропущеного строку звернення до суду є правом, а не обов`язком суду, якщо суд визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Отже, належних доказів поважності причин пропуску строку, які не дозволяли позивачу подати позовну заяву у встановлений законом строк без невиправданих зволікань, до суду не надано.
Суддя зазначає, що положення ст.123 КАС України в частині недотримання визначеного ст.122 КАС України строку на звернення до суду кореспондують приписам ч.6 ст.161 КАС України.
Неусунення недоліків в оформленні позову в частині відсутності юридично умотивованого та документально доведеного клопотання про поновлення строку на звернення одночасно створює підстави для залишення позову без розгляду згідно з ч.3 ст.123 КАС України, ч.15 ст.171 КАС України, п.7 ч.1 ст.240 КАС України, п.8 ч.1 ст.240 КАС України.
Перелічені норми процесуального закону є ідентичними за змістом та наслідками, а тому застосування судом будь-якої з цих норм об`єктивно не здатне призвести до порушення прав та інтересів приватної особи.
Керуючись ст.ст.8, 18, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 123, 169, 241-243, 248, 256, 295 КАС України, суддя -
1.Заяву позивача від 27.10.2021р. про поновлення строку звернення до суду із даним позовом - залишити без задоволення.
2.Позов - повернути заявникові.
3.Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
4.Копію ухвали надіслати заявникові разом із матеріалами позову.
5.Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги у строк згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, тобто протягом 15 днів з дати складення повного судового рішення, а набирає законної сили відповідно до ст. 256 КАС України, тобто негайно після підписання.
Суддя Сліденко А.В.