Справа № 420/11299/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до господарського суду Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна судова адміністрація України про скасування наказу № 5-К від 11 червня 2021 року та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до господарського суду Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна судова адміністрація України, у якому позивач просить суд:

скасувати наказ голови господарського суду Одеської області № 5-К від 11 червня 2021 року в частині припинення з 01 червня 2021 року виплати доплат до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, ОСОБА_1 , судді господарського суду Одеської області, а саме: надбавки за вислугу років;

зобов`язати господарський суд Одеської області провести нарахування та виплату судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди з 01.06.2021 року, а саме: виплату доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя, у виді надбавки за вислугу років;

допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць;

розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд встановив учасникам справи строк для надання заяв по суті справи:

- відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали;

- третій особі - семиденний строк з дати отримання цієї ухвали для подання пояснень до позовної заяви та семиденний строк з дати отримання відзиву на позовну заяву для подання пояснень щодо відзиву.

21 липня 2021 року через канцелярію до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками від Господарського суду Одеської області.

У підготовчому засіданні 28 липня 2021 року відзив на позовну заяву залучений до матеріалів справи.

22 липня 2021 року засобами електронного зв`язку та 28 липня 2021 року засобами поштового зв`язку до суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву з додатками від Державної судової адміністрації України. У пункті другому прохальної частини пояснень також заявлено клопотання щодо розгляду справи без участі представника Державної судової адміністрації України.

У підготовчому засіданні 28 липня 2021 року пояснення Державної судової адміністрації України залучені до матеріалів справи.

У підготовче засідання, призначене на 28 липня 2021 року, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

28 липня 2021 року до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами.

Позивач у позовній заяві просив розглянути справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник третьої особи у поясненнях на позовну заяву просив здійснювати розгляд справи без участі ДСА України.

У підготовчому засіданні, призначеному на 28 липня 2021 року, було оголошено перерву до 31 серпня 2021 року 10 год. 30 хв., у зв`язку із тим, що станом на дату підготовчого засідання не сплинув строк подання заяв по суті справи, зокрема відповіді на відзив позивачем.

У підготовче засідання, призначене на 31 серпня 2021 року, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно.

Від позивача 31 серпня 2021 року через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачем 30 серпня 2021 року через канцелярію суду засобами електронного зв`язку подані клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами (вхід. № ЕП/23016/21), а також клопотання (вхід. №ЕП/23130/21) про відкладення підготовчого засідання.

Клопотання про відкладення мотивоване тим, що 03.09.2021 відбудеться засідання Ради суддів України, до порядку денного якого включено питання №4 «Щодо нарахування та виплати доплат суддям, які з незалежних від них причин не здійснюють відправлення правосуддя», а також враховуючи вагомість позиції Ради судців України стосовно вирішення питання, яке має значення для правильного вирішення цієї судової справи.

Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання за відсутності підстав, передбачених ст. 205 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням вищенаведеного, суд ухвалив проводити підготовче засідання 31 серпня 2021 року за відсутності повідомлених учасників справи.

За результатами підготовчого засідання судом вирішено питання щодо закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті, враховуючи, зокрема сплив строків подання сторонами заяв по суті справи, а також строку проведення підготовчого провадження, встановленого процесуальним законом.

29 вересня 2021 року ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання, ухвалено здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що Указом Президента України від 18.05.2012 він був призначений строком на п`ять років на посаду судді Господарського суду Одеської області. У травні 2017 року його повноваження як судді припинились, на момент подання позову він обіймає посаду судді зазначеного суду, проте, не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням строку повноважень та неможливістю закінчити процедуру первинного оцінювання, розпочатої у 2018 році у зв`язку із відсутністю правомочного складу ВККС України. Спірним наказом з 01.06.2021 йому було припинено нарахування та виплата доплат до посадового окладу за вислугу років з огляду на неоднакове застосування судами положень частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Вважаючи таке рішення протиправним, з огляду на позицію, що викладена в рішенні Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 (4016/15), позивач звернувся до суду з позовною заявою.

21 липня 2021 року від господарського суду Одеської області (вх.№39458/21) надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та вказує, що суддям, які з незалежних від них причин не здійснюють правосуддя, у т.ч. ОСОБА_1 , з 01.01.2020 здійснювались доплати за вислугу років до посадового окладу з огляду на рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, також, зазначена доплата була встановлена й у 2021 році. Проте, зважаючи на неоднакове застосування судами положень частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та до остаточного вирішення питання застосування зазначеної норми закону, відповідач припинив з 01.06.2021 нарахування та виплати доплати до посадового окладу ОСОБА_1 .

22 липня 2021 року до суду (вх.№ЕП/19780/21) та 28 липня 20121 року (вх.№40808/21) до суду від Державної судової адміністрації України надійшли письмові пояснення на позовну заяву у яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору зазначає, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, що позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим. Вказує, що пунктом 11 рішення XVIII чергового з`їзду суддів України «Щодо критичного стану забезпечення судів, зміцнення незалежності суддів та захисту їх професійних інтересів», який відбувся 9-11 березня 2021 року, Державній судовій адміністрації України, розпорядникам бюджетних коштів доручено вжити заходів для нарахування та виплати доплат суддям, які з незалежних від них причин не здійснюють правосуддя.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позовну заяву, письмовими поясненнями третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, дослідивши обставини, якими сторони обґрунтовує свої вимоги, суд встановив наступне.

Указом Президента України №336/2012 від 18 травня 2012 року (а.с.12-14) постановлено призначити строком на п`ять років у місцевих господарських судах на посаду судді господарського суду Одеської області ОСОБА_1 .

Наказом господарського суду Одеської області від 30 травня 2012 року №15-к (а.с.15) наказано зарахувати ОСОБА_1 до складу суддів господарського суду Одеської області з 30 травня 2011 року з посадовим окладом 8758 грн на місяць. Встановити ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу відповідно до п.5 ст.129 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Наказом господарського суду Одеської області від 06 червня 2019 року №22-к «Про відновлення доплати за вислугу років суддям» (а.с.16), відповідно до статті 135, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 04 грудня 2018 року №11-р/2018 та рішення ради суддів України «Про право суддів здійснювати правосуддя після спливу строку відсторонення та на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018» від 19.04.2019 №21, наказано, окрім іншого:

«Відновити судді ОСОБА_1 :

-з 04 грудня 2018 року щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить більше 5 років;

-з 30 травня 2019 років щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить більше 10 років».

Матеріали справи містять лист господарського суду Одеської області на ім`я Державної судової адміністрації від 11.06.2021 №08-26/3390/2021 (а.с.40), відповідно до якого голова господарського суду Одеської області просить, у зв`язку з неузгодженості законодавства в частині доплат до посадового окладу за вислугу років у складі суддівської винагороди з 01.01.2020 надати роз`яснення в цій частині.

Державна судова адміністрація України на зазначений лист надала відповідь від 01.07.2021 №10-12986/21 (а.с.41), відповідно до якої, зазначено, що частиною 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, крім того, вона не визнана такою, що не відповідає Конституції України та є чинною.

Наказом господарського суду Одеської області від 11 червня 2021 року №5-к «Про припинення виплат» (а.с.17), відповідно до частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII та до остаточного вирішення питання застосування частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням позиції, викладеної в рішенні Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15), рішення Ради суддів України від 19.04.2019 №21 щодо нарахування та виплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя, враховуючи неоднакове застосування судами положень частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», керуючись статтею 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», наказано, окрім іншого, припинити з 01.06.2021 нарахування та виплати доплати до посадового окладу за вислугу років судді господарського суду Одеської області ОСОБА_1 , який не здійснює правосуддя.

Відповідно до розрахункових листів ОСОБА_1 (а.с.18-22), позивачу за червень 2021 року не була нарахована доплата до посадового окладу за вислугу років.

Вважаючи наказ господарського суду Одеської області від 11 червня 2021 року №5-к «Про припинення виплат» в частині, що стосується позивача, протиправним, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Згідно з частиною десятою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до пункту 17 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (Закон №1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) (чинного до 01 січня 2020 року) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» виключено пункти 22 і 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) (текст яких написано вище).

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (тут і далі - в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2)перебування на адміністративній посаді в суді; 3)науковий ступінь; 4)роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук з відповідної спеціальності у розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Відповідно до частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

За висновками цього Рішення, Конституційний Суд України вирішив:

« 1.Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року -12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

2.Визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, за яким «суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу», для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, зі змінами, а саме:

- частини першої статті 55 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду;

- частини восьмої статті 56, частин першої, другої статті 89 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з обов`язковим проходженням підготовки у Національній школі суддів України для підтримання кваліфікації;

- частини третьої статті 82, частин шостої, сьомої статті 147 щодо нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді».

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 04 грудня 2018 року №11-р/2018, положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, які визнані неконституційними пунктами 1, 2 резолютивної частини цього Рішення, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 у справі №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення № 4-рп/2016).

З огляду на викладене вище, вказане рішення стосується не тільки попередніх редакцій Закону, а й аналогічних вимог ч.10 ст.135 нині діючого Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, тобто Конституційний Суд України вирішує вказане питання не тільки ретроспективно відносно двох минулих редакцій Закону, а й прив`язує визнання його положень неконституційними і для цілей нині діючого Закону.

Отже, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Відповідно до частини другої статті 151-2 Конституції України, рішення та висновки Конституційного Суду України є остаточними і обов`язковими до виконання. Обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів (пункти 3, 4 мотивувальної частини Рішення КСУ від 14.12.2000 №15-рп/2000у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

У позовній заяві позивач порушив питання щодо застосування частини десятої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) в умовах, коли у судді закінчилися повноваження на здійснення правосуддя. У вимірі обставин цієї справи, спір виник у зв`язку з тим, що позивачу з червня 2021 року не нараховано і не виплачено доплату до посадового окладу (за вислугу років). Причиною цього, як можна зрозуміти зі змісту оскаржуваного рішення, та відзиву відповідача на позовну заяву, є неоднакове застосування судами положень частини 10 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII) в частині нарахування доплат до посадового окладу суддям, які не відправляють правосуддя з незалежних від них причин.

Верховний Суд у постанові від 14.10.2021 у справі № 120/1655/21-а вказав, що від чіткої відповіді на питання щодо причин, які зумовили припинення виплати надбавок до посадового окладу й залежить правильне вирішення спору.

Так, з обсягу з`ясованих обставин справи відомо, що позивача вперше призначено на посаду судді (у 2012 році) строком на п`ять років й відомостей про призначення його на посаду судді безстроково у справі немає.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який зобов`язує суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відповідно до інформації, розміщеної на сайті Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (https://vkksu.gov.ua/userfiles/spisok_syddiv1.pdf), згідно з рішенням ВККС України від 01.02.2018 розміщено список суддів, стосовно яких призначено кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді, серед яких значиться й суддя ОСОБА_1 .

Також, на сайті ВККС України містяться загальні результати іспиту у межах процедури кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді станом на 27 вересня 2019 року (https://vkksu.gov.ua/userfiles/doc/zagrezults260419.pdf), серед яких значиться й суддя ОСОБА_1 .

Відповідно до рішення ВККС України від 23 липня 2018 року № 1286/ко-18 «Про результати кваліфікаційного оцінювання судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 на відповідність займаній посаді», вирішено: «Визначити, що суддя Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 за результатами кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді отримав 653 бали.

Визнати суддю Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді.

Рекомендувати Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення з посади судді Господарського суду Одеської області ОСОБА_1 ».

Рішенням Вищої ради правосуддя від 24 вересня 2019 року №2544/0/15-19 відмовлено в задоволенні подання ВККС України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Одеської області на підставі підпункту 4 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України через невмотивованість рішення ВККС України від 23 липня 2018 року №1286/ко-18.

Отже, рішення ВККС України від 23 липня 2018 року №1286/ко-18 втратило своє юридичне значення.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 16 жовтня 2019 року №193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» повноваження складу ВККС України припинились з 07.11.2019.

При цьому, суд підкреслює, що відповідачем, відповідно до відзиву на позовну заяву, не заперечується факт того, що позивач з незалежних від нього причин не здійснює відправлення правосуддя.

Суд при вирішенні даної справи спирається головним чином на Рішення Конституційного Суду України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018 (як на мотиви, так і висновки) в тій його частині, яка стосується (не)конституційності положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII для цілей застосування окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII).

У пункті 3.4 цього Рішення Конституційний Суд України зазначив, з-поміж іншого, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється саме Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону № 192, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначаються Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (від 02 червня 2016 року №1402-VIII).

За текстом Рішення, зазначено, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону № 192, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону №192 підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та домірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Конституційний Суд України вважає, що юридичне регулювання, встановлене положенням частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону №192, яке поширюється на суддів, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них особисто або не обумовлені їхньою поведінкою, звужує зміст та обсяг гарантій незалежності суддів, створює загрозу для незалежності як суддів, так і судової влади в цілому, а також передумови для впливу на суддів. Отже, положення частини десятої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону №192 для цілей застосування окремих положень Закону №1402 суперечить частинам першій, другій статті 126 Конституції України.

Отож, з уваги на написане, можна виснувати, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018.

Зазначений висновок наведений у постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а, який є обов`язковим для суду в силу ч.5 ст.242 КАС України.

Крім того, суд враховує позицію Ради суддів України, викладену у рішенні від 03.09.2021 №35 «Щодо доплат суддям, які не здійснюють правосуддя через обставини, що не залежать від них», відповідно до якої: «Сам по собі факт, що у рішенні не наведені усі випадки, коли суддя не здійснює правосуддя (наприклад виплата винагороди суддям, повноваження яких припинились, виплата винагороди суддям, які не здійснюють правосуддя через не приведення їх до присяги тощо) не дає підстав вважати, що дане рішення КС не може бути застосовним до них».

Посилання відповідача на те, що рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 не поширюється на норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, суд вважає помилковим, оскільки суперечить наведеним вище висновкам Конституційного Суду України у рішеннях №4-рп/2016 від 08.06.2016 та № 11-р/2018 від 04.12.2018.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді судді господарського суду Одеської області не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від його волі, він має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15).

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначеним вимогам спірне рішення господарського суду Одеської області № 5-К від 11 червня 2021 року в частині припинення з 01 червня 2021 року виплати доплат до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, ОСОБА_1 , судді Господарського суду Одеської області, а саме: надбавки за вислугу років не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1)визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2)визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3)визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4)визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5)встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6)прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування наказу голови Господарського суду Одеської області № 5-К від 11 червня 2021 року в частині припинення з 01 червня 2021 року виплати доплат до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, ОСОБА_1 , судді Господарського суду Одеської області, а саме: надбавки за вислугу років.

Статтею 4 КАС України визначено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Позовна вимога щодо зобов`язання господарського суду Одеської області провести нарахування та виплату судді господарського суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди з 01.06.2021 року, а саме: виплату доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя, у виді надбавки за вислугу років є похідною від першої вимоги та підлягає задоволенню, оскільки наказ голови господарського суду Одеської області № 5-К від 11 червня 2021 року в частині припинення з 01 червня 2021 року виплати доплат до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, ОСОБА_1 , судді Господарського суду Одеської області, а саме: надбавки за вислугу років є протиправним.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Позивач просив допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Відповідно до норм п.1 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи те, що судом не вирішувалось питання про стягнення конкретно визначеного розміру суми доплати, а лише вирішувалось питання щодо зобов`язання вчинити дії по її нарахуванню та виплаті, така вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн відповідно до квитанції №3588 від 01.07.2021 (а.с.9), а відтак підлягає стягнення на його користь зазначена сума з господарського суду Одеської області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч. 6 ст. 120 КАС України).

У зв`язку із перебуванням судді у відпустці у період з 19.10.2021 року по 27.10.2021 року включно, повний текст рішення, в силу положень ст.120 КАС України, складений 28 жовтня 2021 року (з урахуванням вихідних та святкових днів).

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до господарського суду Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна судова адміністрація України про скасування наказу № 5-К від 11 червня 2021 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ голови господарського суду Одеської області № 5-К від 11 червня 2021 року в частині припинення з 01 червня 2021 року виплати доплат до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, ОСОБА_1 , судді господарського суду Одеської області, а саме: надбавки за вислугу років.

Зобов`язати господарський суд Одеської області провести нарахування та виплату судді господарського суду Одеської області ОСОБА_1 суддівської винагороди з 01.06.2021 року, а саме: виплату доплат до посадового окладу судді, який не здійснює правосуддя, у виді надбавки за вислугу років.

Стягнути з господарського суду Одеської області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: господарський суд Одеської області (проспект Шевченка, буд.29, м.Одеса, 65119, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна судова адміністрація України (вул.Липська, 18/5, м.Київ, 01601, ).

Суддя О.В. Глуханчук