Справа № 640/12712/20
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-10-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2021 року м. Київ № 640/12712/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доПрокуратури Київської області
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Прокуратури Київської області (відповідач), в якому просить суд:

- визнати дії прокуратури Київської області щодо не винесення постанови, передбаченої частиною 1 статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» - протиправними;

- зобов`язати прокуратуру Київської області винести постанову, передбачену частиною 1 статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»;

- зобов`язати прокуратуру Київської області у місячний термін з дня набрання законної сили рішенням суду та не пізніше трьох діб після винесення такої постанови про розмір шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, надіслати її копію, завірену гербовою печаткою, ОСОБА_2 для звернення до органу державного казначейства.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що прокуратура Київської області вчинила протиправні дії, надіславши позивачу листа з вказанням відсутності незаконності дій правоохоронних органів під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження, чим грубо порушила ст. 12 Закону, якою передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу).

Окрім цього, за посиланнями позивача, прокуратура Київської області також порушила п. 6 Положення про застосування Закону, затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 p. N 6/5/3/41, відповідно до якого громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п. 11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що ОСОБА_3 не мав та не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000011, а тому не користується наданими законодавством правами та обов`язками будь-якого учасника кримінального провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, сторонами не заперечується, постановою слідчого прокуратури Миронівського району Київської області від 20.12.2007 слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області Мругу P.M. притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі № 65-571, пред`явивши йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

У подальшому, постановою слідчого прокуратури Миронівського району Київської області від 16.01.2008 обвинуваченого ОСОБА_4 відсторонено від посади слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області. На підставі вказаної постанови наказом начальника ГУ МВС України у Київській області ОСОБА_5 позивача тимчасово відсторонено від виконання службових обов`язків, 22.01.2008 відносно позивача застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вказана кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 364 КК України направлено до суду з обвинувальним висновком за правилами КПК України 1960 року.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2012 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 364 КК України, на підставі ст.ст. 273, 281 КПК України 1960 року направлено прокурору Миронівського району для проведення додаткового розслідування, яка надійшла до прокуратури Миронівського району Київської області 18.12.2012.

18 грудня 2012 року слідчим прокуратури Миронівського району Київської області відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками якого порушено кримінальну справу №65-571, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним номером 0000011 та розпочато досудове розслідування.

21 листопада 2019 року позивач звернувся до Миронівського відділу поліції ГУНП в Київській області із заявою № М-376, в якій просив повідомити його про рух кримінального провадження № 0000011 та щодо рішень, прийнятих відносно його процесуального статусу. В разі прийняття вказаних рішень, просив направити їх завірені копії в термін, встановлений законом.

У повідомленні від 29 листопада 2019 року заступник начальника СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області А.Е. Жилін зазначив, що 25 липня 2014 року кримінальне провадження №0000011 закрите на підставі ст. 284 ч.1 п.2 КК України в зв`язку із встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 4 ст. 358 КК України. Інформацію про рух та прийняті процесуальні рішення в даному кримінальному провадженні немає підстав надавати у зв`язку з перебуванням справи в архіві СВ Миронівського ВП ГУ НП в Київській області а також у зв`язку з тим, що заявник немає ніякого процесуального статусу, який би дозволяв йому ознайомлення з матеріалами провадження та отримання копій процесуальних рішень.

ОСОБА_1 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, у кримінальному провадженню №0000011.

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 06.01.2020 ЄУН 371/1536/19, провадження 1-кс/371/3/20, зобов`язати слідчого Миронівського ВП ГУНП в Київській області, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження № 0000011, відповідно до правил статті 220 КПК України розглянути клопотання (заяву) ОСОБА_1 № М-376 від 21 листопада 2019 року про надання інформації про рух кримінального провадження №0000011 та щодо рішень, прийнятих відносно його процесуального статусу, та невідкладно повідомити заявника про результати його розгляду.

Листом від 17.01.2020 №207/109/1011/02-20 Миронівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, на виконання ухвали Миронівського районного суду Київської області від 06.01.2020 року справа ЄУН 371/1536/19, розглянута заява позивача № М-376 від 21.11.2019 року, за результатами розгляду якої повідомлено про те, що 05.12.2012 року кримінальну справу № 65-571 з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області повернуто на додаткове розслідування та 18.12.2012 року слідчим прокуратури Миронівського району Київської області Житником О.В. відомості про злочин, передбачений ч.1 ст.366 КК України, за ознаками якого порушено дану кримінальну справу, внесені до ЄРДР за реєстраційним номером 0000011 та розпочато досудове розслідування.

18 жовтня 2013 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житником О.В., за дорученням начальника першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Демидовича А. О., винесено постанову, на підставі якої розпочато досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000011 за фактом складання та видачі невстановленими службовими особами завідомо неправдивого документа - постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України.

08 листопада 2013 року за дорученням начальника слідчого управління прокуратури області Киричука М.Ю., слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житником О.В винесено постанову, на підставі якої розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000174 за фатом зловживання службовим становищем невстановленими службовими особами Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області під час складання та видачі завідомо неправдивого офіційного документа - постанови від імені в.о. начальника слідчого відділу Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області Малеги М.М. про накладення арешту на майно ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.364 КК України.

14 листопада 2013 року старшим прокурором групи, прокурорів у кримінальному провадженні №0000011 Норець О.В. винесено постанову, на підставі якої матеріали кримінальних проваджень №0000174 та №0000011 об`єднані в одне провадження за №0000011.

16 грудня 2013 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житником О.В. винесено постанову, на підставі якої змінено попередню правову кваліфікацію кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст.366 на ч. 1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, кримінальне провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України - за відсутністю в діянні службових осіб Миронівського РВ ГУМВС України в Київській області складу кримінального правопорушення та запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який 22.01.2008 року в ході досудового розслідування обирався стосовно позивача - скасований.

08 січня 2014 року кримінальне провадження №0000011 прокуратурою Київської області направлене через прокуратуру Миронівського району до СВ Миронівського РВ ГУ МВС України для подальшого досудового розслідування.

24 липня 2014 року начальником СВ Миронівського РВ ГУ МВС України винесено постанови, на підставі яких скасовані постанови про відсторонення позивача від посади слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України в Київській області та накладення арешту на майно позивача.

25 липня 2014 року начальником СВ Миронівського РВ ГУ МВС України винесено постанову, згідно якої кримінальне провадження №0000011 закриті на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України в зв`язку з встановленням відсутності в діянні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 та ч. 4 ст.358 КК України.

Поряд з цим, Миронівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області зазначено, до 18.12.2012 року - моменту направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, позивач перебував в статусі підсудного, після чого відповідно до п.п. 9, 12 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України до 16.12.2013 року - моменту зміни попередньої правової кваліфікації кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст.366 на ч. 1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, закриття кримінального провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст.364 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КК України та скасування обраного відносно позивача запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивач перебував в статусі обвинуваченого.

ОСОБА_1 звернувся до Прокуратури Київської області із заявою щодо відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органами досудового розслідування.

Листом від 06.03.2020 №15/2/1-198вих-20 прокуратури Київської області на звернення позивача повідомила, що не вбачається незаконність дій правоохоронних органів під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження №0000011 від 18.12.2012.

Позивач не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними та такими, що не відповідають частині 1 статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», звернувся до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" № 266/94-ВР від 01.12.1994 (далі - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно пункту другого частини 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Так, як зазначалось вище, постановою слідчого прокуратури Миронівського району Київської області від 20.12.2007 слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області Мругу P.M. притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі № 65-571, пред`явивши йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 364 КК України та ч. 1 ст. 366 КК України.

У подальшому, постановою слідчого прокуратури Миронівського району Київської області від 16.01.2008 обвинуваченого ОСОБА_4 відсторонено від посади слідчого СВ Миронівського РВ ГУ МВС України у Київській області. На підставі вказаної постанови наказом начальника ГУ МВС України у Київській області ОСОБА_5 позивача тимчасово відсторонено від виконання службових обов`язків, 22.01.2008 відносно позивача застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2012 кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 366 та ч. 3 ст. 364 КК України, на підставі ст.ст. 273, 281 КПК України 1960 року направлено прокурору Миронівського району для проведення додаткового розслідування, яка надійшла до прокуратури Миронівського району Київської області 18.12.2012.

18 грудня 2012 року слідчим прокуратури Миронівського району Київської області відомості про злочин, передбачений ч. 1 ст. 366 КК України, за ознаками якого порушено кримінальну справу №65-571, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним номером 0000011 та розпочато досудове розслідування.

14 листопада 2013 року старшим прокурором групи, прокурорів у кримінальному провадженні №0000011 Норець О.В. винесено постанову, на підставі якої матеріали кримінальних проваджень №0000174 та №0000011 об`єднані в одне провадження за №0000011.

16 грудня 2013 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області Житником О.В. винесено постанову, на підставі якої змінено попередню правову кваліфікацію кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст.366 на ч. 1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, кримінальне провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України - за відсутністю в діянні службових осіб Миронівського РВ ГУМВС України в Київській області складу кримінального правопорушення та запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який 22.01.2008 року в ході досудового розслідування обирався стосовно позивача - скасований.

Отже, до 18.12.2012 року - моменту направлення кримінальної справи на додаткове розслідування, ОСОБА_1 перебував в статусі підсудного, після чого відповідно до п.п. 9, 12 Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України до 16.12.2013 року - моменту зміни попередньої правової кваліфікації кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст.366 на ч. 1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, закриття кримінального провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст.364 КК України на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КК України та скасування обраного відносно позивача запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивач перебував в статусі обвинуваченого.

Вказане зокрема зазначено і в листі від 17.01.2020 №207/109/1011/02-20 Миронівським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, на виконання ухвали Миронівського районного суду Київської області від 06.01.2020 року справа ЄУН 371/1536/19.

З огляду на вказане, суд відхиляє посилання відповідача у відзиві щодо того, що ОСОБА_3 не мав та не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні №0000011, а тому не користується наданими законодавством правами та обов`язками будь-якого учасника кримінального провадження.

Таким чином, оскільки позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та в подальшому винесено постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення , то з моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження у ОСОБА_1 виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом № 266/94-ВР.

У наведених в статті 1 вищевказаного Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода (стаття 3 Закону № 266/94-ВР).

Статтею 11 Закону № 266/94-ВР передбачено, що у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди.

За приписами статті 12 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Порядок застосування Закону № 266/94-ВР визначено Положенням про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 р. N 6/5/3/41 (далі - Положення).

Так, відповідно до пункту 6 Положення громадянинові, а у разі його смерті - його спадкоємцям відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення, одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати.

При цьому суд зауважує, що матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками справи, що одночасно з винесенням постанови про закриття кримінальної справи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, прокуратурою Київської області не направлено ОСОБА_1 повідомлення з роз`ясненням порядку відшкодування шкоди, чим порушено ч. 1 ст. 11 Закону №266/94-ВР та п. 6 Положення.

Пунктом 8 Положення визначено, що згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Крім відшкодування заробітку та інших грошових доходів, громадянинові згідно з п.3 ст.3 Закону підлягають поверненню суми штрафу, стягнуті на виконання вироку суду як міри покарання, судові витрати та інші витрати.

До інших витрат відносяться суми, стягнуті з громадянина на виконання вироку в частині задоволеного цивільного позову, суми, внесені ним на відшкодування матеріальної шкоди добровільно або за вимогою адміністрації, а також суми, витрачені на оплату проїзду за викликами органів розслідування і суду та найму жилого приміщення.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону громадянинові підлягають також поверненню суми, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги. До цих сум відносяться суми, сплачені ним адвокатському об`єднанню (адвокату) за участь адвоката у справі, написання касаційної і наглядної скарги, а також внесені ним в рахунок оплати витрат адвоката у зв`язку з поїздками у справі до касаційної та наглядної інстанції (пункт 10 Положення).

Відповідно до пункту 11 Положення для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 ст.3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України - відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи - в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Пунктом 12 Положення передбачено, що у місячний термін з дня звернення громадянина один з органів, перелічених в п.11 Положення, залежно від того, хто з них здійснював слідчі дії або розглядав справу, витребовує від відповідних державних і громадських організацій всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною 1 ст. 12 Закону постанову (ухвалу).

В прийнятій постанові (ухвалі) вказаного органу, зокрема, зазначається: найменування органу (службової особи), що виніс таку постанову (ухвалу), і дата її винесення; дата засудження громадянина, притягнення до кримінальної відповідальності, застосування як запобіжного заходу взяття під варту, накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; дата і підстави винесення виправдувального вироку, скасування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, закриття кримінальної справи (за відсутністю події злочину, за відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі громадянина у скоєнні злочину) або закриття справи про адміністративне правопорушення; зміст вимог громадянина (стягнення заробітку, виплачених штрафів, судових витрат, сум за надання юридичної допомоги тощо); докладний розрахунок втраченого громадянином заробітку (доходу) з посиланням на документи, на підставі яких проведено розрахунок (розмір середньомісячного заробітку, період, протягом якого громадянин був відсторонений від попередньої посади, перебував під вартою як запобіжного заходу, відбував покарання або адміністративне стягнення; сума податків, що підлягає утриманню за цей період часу, підсумкова сума, що підлягає виплаті в рахунок втраченого заробітку); розмір штрафів, судових витрат та інших сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) у зв`язку з незаконними діями; розмір сум, що виплачені (стягнуті за виконавчим листом) на користь установи (адвоката), яка надала юридичну допомогу; загальна сума, що підлягає виплаті громадянинові в рахунок відшкодування завданої шкоди, і порядок її виплати; порядок і термін оскарження і опротестування постанови (ухвали).

Згідно з частиною 2 ст.12 Закону у разі незгоди з винесеною постановою про відшкодування шкоди громадянин може оскаржити її до суду в порядку, встановленому для розгляду скарг на неправомірні дії органів державного управління і службових осіб, що ущемлюють права громадян. Оскарження до суду не позбавляє громадянина права звернутись зі скаргою до відповідного прокурора.

Відповідно до пункту 13 Положення не пізніше трьох діб після винесення постанови (ухвали) про розмір шкоди, завірена гербовою печаткою її копія надсилається громадянинові або його спадкоємцям і подається ними до відповідного територіального органу Державного казначейства за місцем проживання для одержання чека.

У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Тобто Конституційний Суд України в цьому рішенні дійшов висновку, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Досудове розслідування закінчується, зокрема, закриттям кримінального провадження, що передбачено пунктом 5 частини першої статті 3 КПК України. Відтак, враховуючи роз`яснення Конституційного Суду України, після закриття провадження прокурор припиняє виконувати владні процесуальні функції, що передбачені КПК України.

Натомість в силу статті 12 Закону прокуратура наділена функціями з прийняття постанови про визначення розміру відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону. Ці функції не пов`язані з повноваженнями прокурора, визначеними КПК України, а тому мають характер публічно-владних управлінських функцій.

Також предметом цього позову є не стягнення коштів чи незгода із постановою прокурора, а протиправна бездіяльність/дії прокуратури щодо прийняття постанови про визначення розміру шкоди, завданої позивачу, тому на такий спір поширюється юрисдикція адміністративного суду, а не цивільного чи кримінального.

Враховуючи те, що прокуратура Київської області прийняла постанову, якою змінено попередню правову кваліфікацію кримінального провадження №0000011 з ч. 1 ст.366 на ч. 1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України, кримінальне провадження в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КК України - за відсутністю в діянні службових осіб Миронівського РВ ГУМВС України в Київській області складу кримінального правопорушення та запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який 22.01.2008 року в ході досудового розслідування обирався стосовно позивача - скасований, позивач правомірно звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди, керуючись положеннями пункту другого частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР, яку відповідач повинен був розглянути та прийняти відповідну постанову, як це передбачено частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2019 у справі № 460/357/19.

Суд акцентує, що із системного аналізу вищевикладених норм слідує, що прокуратура у місячний термін розглядає звернення громадянина щодо визначення розміру відшкодовуваної шкоди про що виносить постанову. Вказаними вище нормами не передбачено правової можливості прийняття прокуратурою рішення в іншій формі, ніж постанова.

Таким чином, відповідач зобов`язаний прийняти рішення саме у формі постанови, оскільки у випадку прийняття прокуратурою рішення у іншій формі, ніж постанова, позивач позбавляється можливості здійснити оскарження у порядку, встановленому ст. 12 Закону № 266/94-ВР до суду, відтак право позивача на судовий захист своїх прав та законних інтересів обмежується.

З огляду на викладене, з метою належного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання прокуратури Київської області прийняти відповідну постанову в порядку встановленому статтею 12 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" від 01.12.1994 № 266/94-ВР.

Водночас, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача області у місячний термін з дня набрання законної сили рішенням суду та не пізніше трьох діб після винесення такої постанови про розмір шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, надіслати її копію, завірену гербовою печаткою, ОСОБА_2 для звернення до органу державного казначейства, задоволенню не підлягають, оскільки у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, однак, суд позбавлений можливості задовольняти вимоги на майбутнє для захисту прав особи від можливих негативних дій суб`єкта владних повноважень у подальшому, оскільки, на час розгляду справи таких не існує.

Відповідно до статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з ч. 2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем по справі, як суб`єктом владних повноважень не виконано покладеного на нього обов`язку доказування правомірності своєї бездіяльності, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність прокуратури Київської області щодо неприйняття постанови про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати прокуратуру Київської області прийняти постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, чи прокуратури згідно із заявою ОСОБА_1 . відповідно до статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

4. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.К. Каракашьян