Справа № 809/1493/17
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 809/1493/17

адміністративне провадження № К/9901/57989/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Желєзного І.В., провівши у касаційному порядку попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до відділу у Калуському районі міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду у складі судді Могили А.Б. від 13.04.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Кухтея Р.В., Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б. від 12.07.2018,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У жовтні 2017 року ОСОБА_1 (далі у тексті цієї постанови також ОСОБА_1 , позивачка) звернулася з позовом до відділу у Калуському районі міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області (далі у тексті цієї постанови також відповідачі), третя особа - ОСОБА_2 , у якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером :19:001:0067, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі також спірна земельна ділянка) та зобов`язати скасувати таку реєстрацію.

2. У позові наводились аргументи про те, що відділом у Калуському районі міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області безпідставно відмовлено у скасуванні державної реєстрації спірної земельної ділянки, оскільки протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вказана бездіяльність підлягає до визнання протиправною, а державна реєстрація земельної ділянки до скасування.

3. В обґрунтуванні позовних вимог позивач також зазначала, що відповідно до частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. Таким чином, оскільки речове право на земельну ділянку за кадастровим номером :19:001:0067 не зареєстровано протягом року, державний реєстратор, на думку позивачки, повинен був скасувати державну реєстрацію такої земельної ділянки.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2018, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018, у задоволенні позову відмовлено.

5. Ухвалюючи таке судові рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що доводи позивачки про порушення відповідачем вимог частини десятої статті 24 Закону України від 07.07.2011 №3613-VI «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 не підтверджуються фактичними обставинами справи.

6. Крім того, суди попередніх інстанції вказували, що скасування в судовому порядку рішення Калуської міської ради від 14.12.2015 №29 в частині надання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у власність земельної ділянки не є безумовною підставою для скасування її реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись з вищевказаними судовими рішеннями, позивач подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати, а позовні вимоги задовольнити повністю.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26.04.1986 Калуською міською нотаріальною конторою Джугану Я.Р. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.04.1986, згідно якого він являється спадкоємцем за законом будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 .

9. Рішенням Калуського міського народного суду від 28.03.1991 вказане вище свідоцтво визнано недійсним та визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , а також присуджено ОСОБА_5 та ОСОБА_2 по 1/2 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

10. В подальшому, приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14.02.2012, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_5 , а саме 1/2 частки житлового будинку загальною площею 57,5 кв.м та літньої кухні загальною площею 32,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

11. Рішенням Калуської міської ради від 14.12.2015 №29 «Про затвердження технічних документацій та надання земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) співвласникам» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також надано їм у спільну сумісну власність безоплатно земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки), загальною площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 .

12. Судом першої інстанції було встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі здійснена 19.10.2015 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на місцевості ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

13. 03.08.2017 ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про скасування державним кадастровим реєстратором реєстрації земельної ділянки, оскільки нею не було зареєстровано протягом року з дня здійснення її державної реєстрації речове право.

14. Листом міськрайонного управління у Калуському районі та м. Калуші Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08.09.2017 №БП-24/0-27/6-17 ОСОБА_1 було повідомлено про те, що для скасування реєстрації земельної ділянки їй необхідно надати документи на підтвердження тієї обставини, що речове право не зареєстровано з вини заявника (рішення суду або нотаріально завірені заяви від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ).

15. Листом ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 10.10.2017 №1044/0-1134/6-17 на звернення ОСОБА_1 від 14.09.2017 було надано роз`яснення з приводу порушеного питання, а також повідомлено, що відділом надано відповідь по суті питання.

16. Одночасно, листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 06.10.2017 №Л-6999/0-0.21-4166/6-17 позивачу було роз`яснено положення чинного законодавства, яким врегульовано ініційоване нею питання та надано рекомендації вирішення порушених питань.

17. Судовим розгляду цієї справи також установлено, що 25.12.2015 ОСОБА_2 звертався до державного реєстратора прав на нерухоме майно, щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень.

18. За наслідками розгляду вказаної заяви, рішенням від 22.01.2016 №27898772, ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :19:001:0067, оскільки дана земельна ділянка знаходиться в спільній сумісній власності, а заяву подано тільки одним заявником.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

19. В обґрунтуванні вимог касаційної скарги позивачка, зазначає аргументи про те, що судами попередніх інстанцій не враховано положень частини третьої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», згідно з якою державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

20. На переконання позивачки, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою обставини справи про те, що, як встановлено у судовій справі №345/3478/16-а, усі дії, спрямовані на державну реєстрацію земельної ділянки, вчинено іншою особою, без її волевиявлення, відома та згоди, з використанням документів, на яких підроблено її підписи, про що ОСОБА_1 дізналась вже після внесення відомостей до Державного земельного кадастру. При цьому, позивачка наголошує, що відповідач, маючи закріплений у законі обов`язок здійснювати перевірку поданих на державну реєстрацію земельної ділянки документів, цього не зробив і провів таку реєстрацію з порушенням закону.

21. За таких обставин, заявниця касаційної скарги вважає, що державна реєстрація спірної земельної ділянки є протиправною і з цих підстав підлягає скасуванню.

22. Помилковими позивачка вважає і висновки судів попередніх інстанцій про те, що вона не мала наміру набувати спірну земельну ділянку у власність, оскільки це не відповідає дійсності. Зокрема, позивачка наголошує, що має намір набути таку земельну ділянку у власність під належною їй частиною домоволодіння, однак виключно законним шляхом, з урахуванням, при розробленні землевпорядної документації, її інтересів як співвласниці нерухомого майна.

23. ОСОБА_1 вважає, що оскільки упродовж одного року з дня здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника, то у відповідача виник обов`язок на підставі абзацу третього частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру скасувати таку державну реєстрацію.

24. З цих підстав скаржниця наполягає, що відмова відповідача у задоволенні її зави про скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки, обґрунтованої посиланням на вищевикладені обставини та норми законодавства, є протиправною, а обов`язок вчинити такі дії не виконаний усупереч закону.

25. Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області подано відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач не погоджується з викладеними у ній доводами і вимогами, вважає такі безпідставними, у зв`язку із чим просить відмовити у їх задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

26. Відповідач звертає увагу на те, що згідно з наведеними позивачкою обґрунтуваннями цього позову остання не мала наміру набувати речові права на спірну земельну ділянку, яка зареєстрована на підставі технічної документації щодо встановлення її меж на місцевості, а не реєстрація речових прав на цю саму земельну ділянку іншим її співвласником не здійснена не з його вини, а у зв`язку з відсутністю заяв усіх співвласників такої ділянки.

27. Беручи до уваги вищевикладене, відповідач наголошує, що у даному конкретному випадку, у відповідача не виникло обов`язку для скасування державної реєстрації з підстав, передбачених абзацом третім частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

28. Відповідно до статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (..) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

29. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

30. За приписами частини шостої статті 16 цього ж Закону кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

31. Підстави для скасування державної реєстрації земельної ділянки наведені за вичерпним і остаточним переліком у частині десятій статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», згідно з якою державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:

1) поділу чи об`єднання земельних ділянок;

2) якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

32. Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містяться й у пункті 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру.

33. У той же час, відповідно до пункту 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру (чинного на звернення позивача до реєстратора) було передбачено, що запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій

34. Питання щодо застосування норм частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру вже вирішувалось Верховним Судом, зокрема, у справі №826/1772/18 (постанова від 08.12.2020).

35. У вищенаведеній постанові Верховний Суд сформував висновок щодо застосування норм матеріального права, згідно з яким наведені у частині десятій статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункті 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру випадки скасування державної реєстрації земельної ділянки розраховані на відсутність спірних правовідносин та не можуть обмежувати право особи на захист своїх земельних прав та інтересів у разі неправомірної реєстрації земельної ділянки за іншою особою.

36. Скасування державної реєстрації земельної ділянки з цієї підстави має на меті припинення існування земельної ділянки як об`єкту, речові права на який відсутні, і щодо якої не існує речових прав.

37. У спірному випадку позивачка, обґрунтовуючи наявність з боку відповідачів протиправної бездіяльності, посилалась на те, що обов`язок скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки виник у органу реєстрації на підставі частини десятої статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, оскільки протягом одного року з дня здійснення такої реєстрації речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

38. Разом з тим, колегія суддів зауважує, що як засвідчує аналіз вищевказаних правових норм, обов`язок скасування державної реєстрації земельної ділянки виникає у Державного кадастрового реєстратора, який здійснює таку реєстрацію, за наявності сукупності таких умов:

- з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки минуло не менше одного року;

- у цей період часу речове право на таку земельну ділянку не зареєстровано;

- відсутність реєстрації речових прав на земельну ділянку обумовлена наявністю вини з боку саме заявника, тобто особи, яка звернулась за здійсненням державної реєстрації земельної ділянки і якій за рішенням, зокрема, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

39. Закон України «Про Державний земельний кадастр» та Порядок ведення Державного земельного кадастру не розкривають значення терміну «вина», вжитого у цих актах законодавства, однак загальнотеоретичне значення вини, як правової категорії, юридичною наукою охарактеризовано як психічне ставлення особи до своїх протиправних дій або до бездіяльності та їхніх наслідків у формі умислу чи необережності.

40. Відповідно до обставин справи, яка розглядається, спірна земельна ділянка на підставі рішення Калуської міської ради від 14.12.2015 №29 «Про затвердження технічних документацій та надання земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибні ділянки) співвласникам» була безоплатно передана у спільну сумісну власність позивачці ОСОБА_1 та третій особі - ОСОБА_2 без визначення часток кожного з них у праві власності.

41. Цим же рішенням Калуської міської ради, яке станом на час виникнення спірних правовідносин було чинним, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), на підставі якої й було здійснено державну реєстрацію спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

42. Згідно з аргументами касаційної скарги і встановленими у цій справі обставинами позивачка, вважаючи, що технічна документація із землеустрою, на підставі якої було здійснено державну реєстрацію спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, не враховувала її інтересів як співвласниці вказаної ділянки, не зверталась і не мала наміру за таких умов звертатись із заявою про реєстрацію за нею речового права на цю ділянку.

43. При цьому, суди установили, що ОСОБА_2 , який зважаючи на встановлені у цій справі обставини та у розумінні норм Закону України «Про Державний земельний кадастр» і Порядку ведення Державного земельного кадастру є заявником щодо державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, було відмовлено у державній реєстрації речового права на неї з огляду на відсутність відповідних заяв усіх співвласників такого об`єкту нерухомого майна, тобто з об`єктивних і не залежних від його волі обставин.

44. Зважаючи на вищевикладене, відсутні підстави вважати, що речове право на спірну земельну ділянку не було зареєстровано протягом одного року з дня здійснення її державної реєстрації саме з вини заявника, зокрема, ОСОБА_2 .

45. Отже, як правильно вказали суди попередніх інстанцій в ухвалених ними і оскаржуваних позивачкою у касаційному порядку судових рішеннях, у даному конкретному випадку відсутні обставини, визначені частиною десятою статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, за яких у відповідача виник обов`язок скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

46. Колегія суддів також вважає, що судами попередніх інстанцій правильно не взяті до уваги посилання позивачки на постанову Калуського міськрайонного суду від 01.12.2017 у справі №345/3478/16-а, оскільки цим судовим рішенням, одночасно зі спором про правомірність рішення органу місцевого самоврядування стосовно затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) і передачі спірної земельної ділянки у спільну сумісну власність, не вирішувалось питання про скасування державної реєстрації цієї земельної ділянки. Тобто, судове рішення про скасування державної реєстрації земельних ділянок позивачка реєстратору не надавала.

47. Скасування ж державної реєстрації спірної земельної ділянки у зв`язку із встановленням у вищезазначеній судовій справі обставин, які вказують на протиправність затвердження технічної документації із землеустрою щодо безоплатної передачі спірної земельної ділянки у спільну сумісну власність, на підставі якої проведено таку державну реєстрацію, не передбачено Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру і не зумовлює виникнення такого обов`язку у Державного кадастрового реєстратора.

48. У судовій правозастосовчій практиці Верховного Суду України (постанова від 13.06.2017 у справі №21-1393а17), а також Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), від 13.12.2018 у справі №800/434/17 та інших) неодноразово висловлювалась правова позиція про те, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

49. Водночас, колегія суддів, беручи до уваги встановлені у цій справі обставини та правову регламентацію спірних правовідносин, констатує, що у справі, яка розглядається, відповідачами не було допущено протиправної бездіяльності, оскільки передумов, визначених законодавством для виникнення у них обов`язку щодо скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, у даному конкретному випадку, не виникло.

50. За таких обставин Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій. відмовляючи у задоволенні цього позову, правильно застосували норми матеріального права і не допустили порушення норм матеріального права, а отже ухвалили судові рішення, які оскаржуються, відповідно до закону, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх скасування.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

51. За правилами частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

52. Зважаючи на вищезазначене, Верховний Суд, провівши касаційний розгляд справи у межах вимог і доводів касаційної скарги та повноважень, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не виявив неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та/або порушень норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, які ухвалені відповідно до закону.

53. Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.04.2018 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2018 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Судді: Я.О. Берназюк

І.В. Желєзний