Справа № 140/6251/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/6251/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Авраменка Г.В., Сувала О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася із позовом до Луцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області (далі Луцьке відділення, відповідач) про визнання протиправними дій щодо припинення щомісячних страхових виплат з 21 грудня 2020 року, скасування постанови № 0301/121/121/22 від 21 грудня 2020 року, зобов`язання відновити страхові виплати /виплатити борг/ починаючи з 21 грудня 2020 року, зобов`язання здійснювати виплату страхових виплат без застосування верифікації, стягнення моральної шкоди в сумі 20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 21.12.2020 року постановою № 0301/121/121/22 Луцького відділення припинено позивачу щомісячну страхову виплату, в зв`язку із тим, що у паспорті громадянина України відсутня відмітка про відмову від прийняття РНОКПП з релігійних переконань, згідно змін від 1 січня 2011 року до Податкового Кодексу України. Підставою припинення страхових виплат вказано відмову позивача від проходження верифікації, згідно ст. 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» № 324 від 03.12.2019 року та Постанови правління Фонду соціального страхування № 11 від 19 липня 2018 року. Крім того, у Постанові № 0301/121/121/22 відповідач зазначив, що виплату припинено з 21 грудня 2020 року на період опрацювання рекомендації наданих Міністерством фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат.

Позивач вважає дії відповідача щодо припинення страхової виплати протиправними, оскільки отримала право на здійснення будь-яких платежів без ідентифікаційного номера на підставі чинного на той час законодавства і в паспорті міститься відмітка про це, зроблена податковим органом, в якій відсутні будь-які застереження щодо строку її дії.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Пояснила, що від ПФ отримує пенсію по віку, а від Фонду отримувала щомісячні страхові виплати в розмірі 826 грн. припинення виплати яких вважає протиправним. Вказала, що через свої релігійні переконання не бажає звертатись до податкового органу з заявою (повідомленням), щоб її вносили в Єдиний реєстр за номером і серією паспорта, підтвердила, що за рішенням суду в 2005 році вона має право здійснювати платежі без ідентифікаційного номера.

Представники відповідача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Судом встановлено, що в паспорті ОСОБА_1 НОМЕР_1 на сторінці «Особливі відмітки» наявна відмітка про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера.

З 01.04.2001 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області та маює зареєстрований страховий випадок - трудове каліцтво, що стався 17 квітня 1981 року.

З 21.12.2020 року постановою № 0301/121/121/22 Луцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області припинено ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату. Підставою припинення страхових виплат вказано відмову від проходження верифікації, згідно ст. 7 Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» № 324 від 03.12.2019 року та Постанови правління Фонду соціального страхування № 11 від 19 липня 2018 року. У Постанові № 0301/121/121/22 зазначено, що виплату припинено з 21 грудня 2020 року на період опрацювання рекомендації наданих Міністерством фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 24 Конституції України).

До набрання чинності Податковим кодексом України порядок реєстрації фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів та присвоєння їм ідентифікаційних номерів регулювався Законом України від 22.12.1994 №320/94-ВР «Про Державний реєстр фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів» (далі - Закон №320/94-ВР).

Відповідно до статті 5 Закону України №320/94-ВР інформація про осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовились від прийняття ідентифікаційного номера та офіційно повідомили про це відповідні державні органи, до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов`язкових платежів не вносилась. Єдиний державний облік таких осіб та їх доходів не провадився.

Згідно із Законом 320/94-ВР та постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХП «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження» був розроблений Порядок унесення відмітки до паспорта громадянина України щодо ідентифікаційного номера фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів, затверджений наказом Державної податкової адміністрації України, Міністерства внутрішніх справ У країни від 19.10.2004 №602/1226 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.10.2004 за №1345/9944.

Зазначений Порядок визначав процедуру внесення відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера до паспорта фізичної особи, яка через свої релігійні або інші переконання відмовлялась від прийняття ідентифікаційного номеру та офіційно повідомила про це орган державної податкової служби. У паспортах зазначених осіб посадовою особою органу внутрішніх справ вносилась відмітка «Має право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера».

З 1 січня 2011 року Закон №320/94-ВР втратив чинність, натомість набрав чинності Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 63.6 статті 63 Податкового кодексу України (далі - ПК України) облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами.

Порядок визначення податкового номера встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. У паспортах зазначених осіб контролюючими органами робиться відмітка про наявність у них права здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта. Порядок внесення відмітки визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з пунктом 70.1 статті 70 ПК України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр). До Державного реєстру вноситься інформація про осіб, які є: громадянами України; іноземцями та особами без громадянства, які постійно проживають в Україні; іноземцями та особами без громадянства, які не мають постійного місця проживання в Україні, але відповідно до законодавства зобов`язані сплачувати податки в Україні або є засновниками юридичних осіб, створених на території України.

Облік фізичних осіб - платників податків, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові та серією і номером паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

Пунктом 70.5 статті 70 Податкового кодексу України встановлено, що фізична особа - платник податків, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати відповідному контролюючому органу повідомлення та документи для забезпечення її обліку за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером паспорта, а також пред`явити паспорт. Для заповнення облікової картки фізичної особи-платника податків використовуються дані документа, що посвідчує особу. Для заповнення повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків) використовуються дані паспорта.

Отже, для здійснення обліку фізичних осіб-платників податків, які через свої релігійні переконання в установленому законом порядку відмовились від використання ідентифікаційного номера - використовується прізвище, ім`я, по батькові, а також серія та номер паспорта. Облік таких осіб ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта громадянина України.

В силу вимог розділу VIII Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затверджене наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 грудня 2013 року №779, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 26 грудні 2013 року за №2211/24743, фізична особа, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, зобов`язана особисто подати до відповідного контролюючого органу Повідомлення за формою № 1П (додаток 8), яке є водночас заявою для обліку в окремому реєстрі Державного реєстру, та пред`явити паспорт або документ, на підставі якого оформлюється паспорт вперше. У разі зміни прізвища, імені чи по батькові особа, крім паспорта, пред`являє свідоцтво про шлюб (за наявності), свідоцтво про розірвання шлюбу (за наявності), свідоцтво про зміну імені (за наявності).

Облік осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган, ведеться в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером паспорта. До паспортів зазначених осіб вноситься відмітка, яка свідчить про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

Фізична особа подає Повідомлення до контролюючого органу за своєю податковою адресою (місцем проживання) або до будь-якого контролюючого органу у разі, якщо фізична особа перебуває за межами населеного пункту проживання.

Таким чином, законодавцем встановлено обов`язок фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, подати до контролюючого органу Повідомлення за формою №1П для обліку такої особи в окремому реєстрі Державного реєстру за прізвищем, ім`ям, по батькові (за наявності), серією та/або номером паспорта та внесення відповідної відмітки до її паспорта.

Водночас, як встановлено пунктом 70.12 статті 70 ПК України, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) використовуються органами державної влади та органами місцевого самоврядування, юридичними особами незалежно від організаційно-правових форм, включаючи установи Національного банку України, банки та інші фінансові установи, біржі, особами, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичними особами - підприємцями, а також фізичними особами в усіх документах, які містять інформацію про об`єкти оподаткування фізичних осіб або про сплату податків, зокрема у разі:

70.12.1. виплати доходів, з яких утримуються податки згідно із законодавством України. Фізичні особи зобов`язані подавати інформацію про реєстраційний номер облікової картки юридичним та фізичним особам, що виплачують їм доходи;

70.12.2. укладення цивільно-правових договорів, предметом яких є об`єкти оподаткування та щодо яких виникають обов`язки щодо сплати податків і зборів;

70.12.3. відкриття рахунків у банках або інших фінансових установах, а також у розрахункових документах під час здійснення фізичними особами безготівкових розрахунків;

70.12.4. заповнення фізичними особами, визначеними у пункті 70.1 цієї статті, митних декларацій під час перетину митного кордону України;

70.12.5. сплати фізичними особами податків і зборів;

70.12.6. проведення державної реєстрації фізичних осіб - підприємців або видачі таким особам спеціальних дозволів (ліцензій тощо) на провадження деяких видів господарської діяльності, а також реєстрації незалежної професійної діяльності;

70.12.7. реєстрації майна та інших активів фізичних осіб, що є об`єктом оподаткування, або прав на нього;

70.12.8. подання контролюючим органам декларацій про доходи, майно та інші активи;

70.12.9. реєстрації транспортних засобів, що переходять у власність фізичних осіб;

70.12.10. оформлення фізичним особам пільг, субсидій та інших соціальних виплат з державних цільових фондів;

70.12.11. в інших випадках, визначених законами України та іншими нормативно- правовими актами.

Відповідно до пункту 70.13 статті 70 ПК України документи, пов`язані з проведенням операцій, передбачених пунктом 70.12 цієї статті, які не мають реєстраційного номера облікової картки платника податків або серії та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), вважаються оформленими з порушенням вимог законодавства України.

Отже, оформлення документів на отримання, зокрема, соціальних виплат з державних цільових фондів фізичними особами, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, проводиться за наявності у таких фізичних осіб у паспорті відмітки про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта, в протилежному випадку такі документи вважатимуться оформленими з порушенням вимог законодавства України.

Так, предметом спору в даній справі є припинення страхової виплати ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у паспорті позивача відмітки про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта. При цьому відповідач зазначає, що відмітка у паспорті позивача про право здійснювати будь-які платежі без ідентифікаційного номера недійсна і позивач з метою поновлення страхової виплати повинен звернутись до ДФС для проставлення відмітки про право здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

З такими доводами відповідача суд погоджується з таких підстав.

Згідно з преамбулою Закону України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» від 03.12.2019 №324-ІХ, який набув чинності 29.12.2019 (далі - Закон №324-ІХ), цей Закон визначає правові та організаційні засади здійснення верифікації та моніторингу державних виплат в Україні. Метою цього Закону є підвищення адресності державних виплат, сприяння розбудові системи соціального забезпечення, а також забезпечення ефективного використання бюджетних коштів.

Статтею 1 Закону №324-ІХ визначено, що верифікація - комплекс заходів щодо збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних; державні виплати - пенсії, допомоги, пільги, субсидії, соціальні стипендії, інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування; моніторинг - систематична діяльність з проведення аналізу інформації, отриманої під час верифікації, та аналізу результатів верифікації; орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику; органи, що здійснюють державні виплати, - розпорядники бюджетних коштів, інші органи, установи та організації, що призначають, нараховують та/або здійснюють державні виплати; реципієнти - фізичні особи, яким призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, а також фізичні особи, які звернулися за призначенням державних виплат.

За правилами пункту 1 частини першої статті 4 Закону №324-ІХ завданнями органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, є здійснення верифікації достовірності інформації, поданої реципієнтами під час призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат, що впливає на визначення права на отримання та розмір державних виплат.

Частиною першою статті 9 Закону №324-ІХ визначено, що верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

За правилами статті 16 Закону №324-ІХ за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо:

1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності;

2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання.

За результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:

1) призначення (перерахунку) державної виплати;

2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;

3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;

4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

Відповідно до вимог пункту 1.12 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою Правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, у разі надходження рекомендацій Міністерства фінансів України за наслідками проведеної верифікації страхових виплат нарахування страхових виплат припиняється до завершення перевірки правомірності призначеної страхової виплати. У разі підтвердження інформації щодо неправомірно призначеної виплати видається постанова про відмову у страховій виплаті. Якщо інформація Міністерства фінансів України не підтверджується, нарахування виплат відновлюється з моменту припинення.

Як слідує з матеріалів справи, за результатами проведеної Міністерством фінансів України верифікації страхових виплат ОСОБА_1 було встановлено, що за даними ДФС реєстраційний номер облікової картки платника податків позивача недійсний, з огляду на що відповідач за результатами опрацювання наданих рекомендацій прийняв рішення про припинення страхових виплат позивачу.

При цьому листом від 28.01.2021 відповідач роз`яснив ОСОБА_1 , що з метою поновлення страхових виплат йому необхідно звернутись до ДФС для внесення відповідних даних до Державного реєстру та оновлення інформації в паспорті про відмову від прийняття РНОКПП через релігійні переконання.

Як встановлено судом, позивач, після набрання чинності з 1 січня 2011 року Податковим кодексом України, не зверталася до податкового органу із заявою фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків за формою №1П, яка є додатком 8 до Положення №779, більше того позивач вважає, що не повинна це робити з посиланням на те, що у 2005 році їй проставлено відповідну відмітку в паспорті, яка не має строку дії, і вона не зобов`язана повторно звертатись до податкового органу для проставлення відмітки в паспорті.

Однак, суд зазначає, що релігійні переконання особи не звільняють її від конституційного обов`язку сплачувати податки і збори. При цьому, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. За загальним правилом, облік платників податків у контролюючих органах ведеться за податковими номерами. Проте, для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган, облік ведеться за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта. При цьому, облік таких осіб ведеться в окремому Державному реєстрі за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером діючого паспорта без використання реєстраційного номера облікової картки.

У постанові Верховного Суду від 23.07.2020 (справа № 806/10407/11) наведені такі висновки: «Верховний Суд, керуючись положеннями частини четвертої статті 35 Конституції України, які передбачають, що ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань, вважає необґрунтованими твердження скаржника про неприпустимість для віруючих подання громадянами заяви про відмову від перереєстрації, котрі раніше уже відмовились від ІПН, у випадках, коли ОДПІ вимагає оформлення повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки Ф.№ НОМЕР_2 , тобто реєстрації і обліку в окремому реєстрі Держреєстрі фізичних осіб за серією та номером паспорта.

Тому доводи ОСОБА_1 про те, що з 2005 року облікова картка по відношенню до неї уже формувалась, і в її паспорті була зроблена відмітка, в якій зазначено про те, що ОДПІ буде обліковувати її по серії та номеру паспорта, а вказана норма Податкового кодексу України не зобов`язує її повторно звертатися для реєстрації, Верховний Суд не бере до уваги».

Беручи до уваги наведені висновки Верховного Суду, суд зауважує, що чинне законодавство України, на відміну від Закону №320/94-ВР, який діяв до набрання чинності ПК України, не передбачає здійснення обліку осіб, які відмовилися від реєстраційного номеру облікової картки платника податків, без використання серії та номера паспорта, а встановлений порядок організації податкової бази даних включає реєстраційні номери облікової картки платника податків за допомогою використання даних паспорта, які вносяться до окремого реєстру Державного реєстру.

Відтак, з метою забезпечення обліку ОСОБА_1 за прізвищем, ім`ям, по батькові і серією та номером паспорта в окремому реєстрі Державного реєстру остання зобов`язана особисто подати до контролюючого органу Повідомлення за формою №1П та проставити у паспорті відмітку про наявність права здійснювати будь-які платежі за серією та/або номером паспорта.

Таким чином, приймаючи рішення про припинення позивачу щомісячної страхової виплати за наслідками проведеної верифікації страхових виплат, відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а доводи ОСОБА_1 , викладені у адміністративному позові, є необґрунтованими та безпідставними.

Відтак, з вищевказаних підстав у задоволенні позову слід відмовити.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом не підтвердилися обставини щодо порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, а позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Луцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» цього Кодексу. Апеляційна скарга може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич

Повне рішення суду складено 29.10.2021 року.