Справа № 640/22866/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Київ № 640/22866/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ,

вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16)

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також - відповідач), у якому (з урахуванням уточнення позовних вимог) просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо виключення довідки про заробітну плату від 23 квітня 2014 року №77, яка надана Єнакієвським державним місцевим архівом для обчислення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок розміру пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату від 28 квітня 2016 року №23 та виплачувати пенсію з урахуванням заробітної плати, відображеної у довідці, починаючи з 01 квітня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що дії відповідача щодо виключення довідки про заробітну плату від 23 квітня 2014 року №77 під час перерахунку пенсії призвели до зменшення її загального розміру, що є порушенням права позивача на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача повідомив, що відсутнє порушене право з приводу відмови управлінням у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки про заробітну плату від 23 квітня 2014 року №77, оскільки при зверненні до управління було відмовлено у призначенні пенсії. При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві у травні 2019 року виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2019 року та призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах по списку №1 з 29 листопада 2017 року.

З огляду на викладене вище справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території України м. Донецьк до м. Києва, що підтверджується копією довідки від 18 листопада 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У грудні 2016 року позивач звернувся до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком з урахуванням пільгового стажу по Списку № 1 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 23 грудня 2016 року орган Пенсійного фонду повідомив, що призначити пенсію за віком з урахуванням пільгового стажу по Списку № 1 ОСОБА_1 не має підстав, оскільки в записах трудової книжки не має посилання на те, що останній працював повний робочий день, а тому йому необхідно надати уточнюючу довідку з місця роботи або правонаступника, та довідку про перейменування шахт.

19 квітня 2017 року позивач надав до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду в м. Києві копії архівної довідки та копії особистих листів обліку кадрів з шахти «Червоний Жовтень» та шахти «Олександрівська» Орджонікідзевського ПО».

Листом від 27 квітня 2017 року №6937/09/х-625 орган пенсійного фонду відмовив у призначенні пільгової пенсії та рекомендував надати уточнюючі довідки з місць роботи або правонаступників/архівних установ, та довідки про перейменування шахт, а листом від 21 грудня 2017 року №19677/06 - відмовив в призначенні позивачу пенсії з посиланням на те, що останній не надав пакет документів про роботу в шахті № 4 «ВО Орджонікідзевугілля» за період з 1981 по 1996 роки та інші уточнюючі документи.

Зазначену відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 позивач оскаржив у судовому порядку.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2019 року в справі №754/918/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, вирішено:

- визнати неправомірними дії Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 09 лютого 1999 року, ІПН НОМЕР_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код - 42098368, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) зарахувати пільговий стаж на посаді "учень забійника" з 01.11.1981 по 01.03.1982, "забійник на відбійних молотках VI розряду" з 01.03.1982 по 02.10.1984, "гірник IV розряду підземний по ремонту" з 02.10.1984 по 16.07.1986, "забійник VI розряду підземний о/м" з 16.07.1986 по 21.05.1989, призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) за Списком № 1 починаючи з 29.11.2017 - дня подання заяви до пенсійного фонду.

Так, на виконання вказаного вище рішення суду у травні 2019 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві ОСОБА_1 призначено з 29 листопада 2017 року пенсію на пільгових умовах за Списком №1.

Позивач стверджує, що при призначенні йому пенсії відповідачем не взято до уваги відомості довідки від 23 квітня 2014 року №77 про отриману заробітну плату, що призвело до порушення його прав.

Вказані обставини зумовили його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Згідно положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII, в редакції станом на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону №1788-XII звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Право на призначення пенсії позивачу на пільгових умовах за Списком №1 підтверджено судовим рішенням від 23 січня 2019 року в справі №754/918/18, яке набрало законної сили та виконане відповідачем.

При цьому, розмір призначеної позивачу пенсії не був предметом судового розгляду та не є спірним в межах даного адміністративного позову.

Позиція позивача зводиться до того, що відповідачем не взято до уваги довідку про заробітну плату від 23 квітня 2014 року №77, яка надана Єнакієвським державним місцевим архівом.

Так, відповідно до частини 3 статті 44 Закону, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Абзацом 2 підпункту 3 пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1) встановлено, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформления у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Крім того, Порядком № 22-1 затверджена форма довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, в якій зазначено, що посадова особа суб`єкта господарювання не заперечує проти проведення перевірки первинних документів за період, зазначений у цій довідці.

Статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-1V для обчислення пенсії враховують зарплату (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.

За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Аналогічно, Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , згідно п 2.1 якого передбачено, що за бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження, та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Також п. 17 Порядку передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особи.

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить, що врахування довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року можливе за умови підтвердження такої довідки.

Водночас, матеріали справи та копії матеріалів пенсійної справи не містять доказів звернення позивача до відповідача щодо здійснення перерахунку призначеної пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату від 23 квітня 2014 року №77, яка надана Єнакієвським державним місцевим архівом, як і не містять відмови органу Пенсійного фонду у здійсненні такого перерахунку на підставі довідки.

Факт подання довідки про заробітну плату при зверненні із заявою про призначення пенсії не є свідченням відмови позивача у її врахуванні, адже при первинному зверненні органом Пенсійного фонду вирішувалось питання наявності права у позивача на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, а не питання її розміру та його визначення.

Додатково суд враховує, що статтями 8, 55 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Як зазначалося, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не має права відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Оскільки матеріали справи не містять доказів звернення позивача після призначення йому менсії на виконання рішення суду до відповідача щодо врахування довідки про заробітну плату від 23 квітня 2014 року №77, як і не містять доказів відмови відповідача у здійсненні перерахунку, суд приходить до висновку про передчасність позовних вимог та відсутність порушеного права в межах спірних правовідносин.

Як наслідок, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Також, суд звертає увагу, що позивачем заявлено вимогу щодо врахування відповідачем довідки про заробітну плату від 28 квітня 2016 року №23, однак матеріали справи та матеріали пенсійної справи не містять доказів подання такої довідки органу Пенсійного фонду.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову в задоволенні адміністративного позову, підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя А.Б. Федорчук