Справа № 420/15153/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 25 серпня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83), в якій просив визнати протиправними дії щодо обмеження максимальним розміром виплати пенсії з 01.04.2019 по 01.04.2021 років в розмірі 33759,73 грн., а з 01.04.2021 року в розмірі 34096,81 грн. і в подальшому відповідно до змін розміру мінімальної пенсії, для осіб, які втратили працездатність, який встановлюється Бюджетним законом на поточний рік та зобов`язати здійснити перерахунок пенсії та виплатити пенсію з 01.04.2019 року із врахуванням 100% підвищення основного розміру пенсії без обмеження її максимальним розміром, із врахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати нарахувати та виплатити заборгованість, яка виникла з 01.04.2019 року по набрання чинності судовим рішенням.

Також у позовній заяві позивач просив зобов`язати відповідача негайно виплатити пенсію позивачу у межах суми стягнення за один місяць та подати до суду протягом 30 днів з дня набрання рішенням законної сили звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою від 30 серпня 2021 року позивачу поновлено строк звернення до суду та прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення суду 01 березня 2021 року пенсійним органом проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року по 01.04.2021 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО 100356 від 20.10.2020 року з урахуванням здійснених виплат. Основний розмір пенсії: 100 % грошового забезпечення у розмірі: 21 275, 75 грн. з урахуванням доплати 5318, 75 грн. = 26593, 75 грн., підсумок пенсії (з надбавками) = 33 759, 53 грн., підсумок пенсії з 01.04.2021 року підвищено за рахунок надбавок і складає 34096, 81 грн.

Однак, до виплати була призначена сума 21 215, 62 грн., яка була встановлена рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/4535/20 без обмеження максимальним розміром, з 01.01.2020 року, та в такому розмірі виплачується по теперішній час.

Позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням виплачувати пенсію в розмірі підсумку пенсії визначеної в повідомленнях перерахунку пенсії 01.03.2021 року без обмеження максимальним розміром.

Проте листом від 20.05.2021 року відповідач відмовив в перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, посилаючись на ст. 2 Закону України № 3668 від 08.07.2021 року.

Позивач не погоджується з такими діями відповідача, оскільки позивач перебуває на обліку Головного управління з 01.01.2007 та дія Закону розповсюджується на тих пенсіонерів, яким пенсія призначена після 01 жовтня 2011 року. Також позивач звернув увагу, що ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року.

Таким чином, положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення є неконституційними та з 20.12.2016 року втратили чинність.

Протиправність дій відповідача підтверджується правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17.

До суду 16 вересня 2021 року (вхід. № ЕП/25049/21) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечував проти задоволення позову та зазначив, що відповідно до рішення по справі № 420/12877/20 відповідачем проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року та з 05.03.2020 року по 04.09.2020 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, а також відповідно рішення суду по справі 420/4535/20 позивачу з 07.10.2020 року проведено перерахунок пенсії з 01.01.2020 року із врахуванням 100% підвищення розміру пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії.

Відповідач зазначив, що у випадку, коли в рішенні суду не визначено кінцевої дати періоду, за який слід здійснити перерахунок пенсії, виплата за рішенням судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату без обмеження строком, продовжується до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до змін умов пенсійного забезпечення одержувача. Поряд з цим, на підставі рішення по справі 420/12877/20 позивачу 01.03.2021 року проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року з урахуванням нового грошового забезпечення. Оскільки після перерахунку розмір пенсії підлягав обмеженню максимальним розміром, позивачу збережено попередній розмір пенсії.

Відповідач звернув увагу, що починаючи з 01.01.2018 року згідно із ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», максимальний розмір пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність та зазначений закон є чинним з 01 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався, а тому дії відповідача щодо обмеження пенсії максимальним розміром є правомірними.

Стосовно позовної вимоги щодо перерахунку з 01.04.2019 року із врахуванням 100 % підвищення основного розміру пенсії відповідач зазначив, що це питання вже було предметом розгляду у справах № 420/12877/20 та № 420/4535/20, яке виконано відповідачем, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі в цій частині згідно з п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Також відповідач заперечував проти надання звіту про виконання рішення суду, посилаючись на те, що позивачем не надано докази, які б свідчили, що прийняте рішення в подальшому може бути не виконано.

Таким чином, відповідач просив провадження в частині позовних вимог щодо проведення перерахунку і виплати пенсії з 01.04.2019 року з урахуванням 100 % суми підвищення закрити, в задоволенні інших позовних вимог відмовити в повному обсязі.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вхід. № 51920/21 від 21.09.2021 року), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні своїх позовних вимог, посилаючись на те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/12877/20 позовні вимоги задоволені повністю, але позивач не заявляв вимоги про виплату нарахованої пенсії без обмеження максимальним розміром.

Відповідачем не було надано заперечення на відповідь на відзив.

На виконання суду відповідачем надано належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача (вхід. № 51459/21 від 17.09.2021 року).

Ухвалою суду від 29 жовтня 2021 року відмовлено у заяві Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 01.01.1987 року в розмірі 62 % грошового забезпечення.

Пізніше позивачу була призначена пенсія по інвалідності в розмірі 80 % грошового забезпечення.

Відповідно до перерахунку пенсії з 01 січня 2018 року позивачу здійснено перерахунок пенсії, відповідно до постанови КМУ № 103 від 21.02.2018 року, виходячи з таких сум грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років 50 % та з урахуванням надбавок до пенсії, а також визначено, що суми підвищення пенсії будуть виплачуватися з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року щомісячно 50 % від підвищення; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року щомісячно 75 % від підвищення та з 01.01.2020 року 100 % щомісячно від підвищення.

Суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду № 420/12877/20 від 26.01.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.04.2019 р на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО100356 від 20.10.2020р., виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 р. у розмірі 100% обчисленої пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зробити перерахунок та виплату перерахованої пенсії з 01.04.2019 р. на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №ЮО100356 від 20.10.2020 р. виданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 704 30.08.2017 р., з урахуванням здійснених виплат.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести виплату перерахованої пенсії позивачу з 05.03.2019 року по 04.09.2020 з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, з урахуванням вже виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог, - відмовлено.

Суд встановив, що на виконання вказаного рішення суду 01 березня 2021 року відповідачем здійснено перерахунок на підставі довідки про розмір грошового забезпечення з 05.03.2019 року від 20.10.2020 року №ЮО100356 з 01 квітня 2019 року підсумок пенсії складає: 33759, 53 грн. проте застосовано обмеження пенсії максимальним розміром та визначено попередній розмір пенсії 22215, 62 грн., та з 01 квітня 2021 року підсумок пенсії складає: 34096, 81 грн., проте застосовано обмеження пенсії максимальним розміром та визначено попередній розмір пенсії 22215, 62 грн. Основний розмір пенсії 100 % грошового забезпечення.

Позивач, не погоджуючись з таким обмеженням розміру його пенсії, звернувся до суду з даним позовом.

Судом досліджена належним чином засвідчена копія пенсійної справи позивача в частині спірного питання.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню частково, з огляду на таке.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частиною другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували, зокрема, на військовій службі, визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону №2262-ХІІ, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Положення ст. 43 Закону №2262-ХІІ свого часу були доповнені згідно з пп. 4 п. 29 розд. II Закону України від 28.12.2007 №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» новою частиною наступного змісту: «Максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зазначене положення в цілому було визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008.

В подальшому, відповідно до п. 8 ч. 6 розд. ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ, частину п`яту ст. 43 Закону №2262-ХІІ було викладено у такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Згідно з ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII чинній з 01.01.2016 по 20.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Проте рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII зі змінами, а саме: ч. 7 ст. 43 вказаного Закону, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 року ч. 7 ст. 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вважається такою, що відсутня в зазначеному Законі.

Відповідно до Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Тобто, протягом 2017 року ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17 та від 12.03.2019 у справі №522/3049/17.

Однак, суд встановив, що при обмеженні розміру пенсії при здійсненні перерахунку пенсії відповідач керувався не нормами ч. 7 ст. 43 Закону №2262-ХІІ, а нормами ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (в останній чинній редакції).

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього ж Закону, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам встановлюється законодавством незалежно від дати призначення пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Тобто, за змістом норм ст. 2, п. 2 розд. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI розміри призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій, зокрема, і належної позивачу пенсії, не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Позивач вважає, що положення Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки відповідно до ст. 1-1 Закону № 2262-ХІІІ, зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Оцінюючи надані сторонами докази, суд доходить такого висновку.

Відповідно статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» № 2136-VIII від 13.07.2017 передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ст. 97 Закону України «Про Конституційний Суд України», суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016 положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, починаючи з 20.12.2016 року ч. 7 ст. 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вважається такою, що відсутня в зазначеному Законі.

Проте, як зазначалось вище, залишається чинною норма ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, яка дублює положення ч. 7 ст. 43 Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та робиться посилання на дію цієї статті, в тому числі на призначені пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІІ№ 2262-ХІІІ.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням того, що рішення Конституційного Суду від 20.12.2016 № 7-рп/2016 ухвалено пізніше Закону №3668-VI, суд доходить висновку, що рішення Конституційного Суду від 20.12.2016 № 7-рп/2016 має пряму дію в часі та має застосовуватися до спірних правовідносин, які виникли після його ухвалення.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправні дії щодо обмеження позивачу розміру пенсії максимальним розміром з 01.04.2019 року та з 01.04.2021 року , а тому суд доходить висновку, що вказана вимога належить задоволенню.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача щодо зобов`язання вчинити певні дії, які належать задоволенню шляхом зобов`язання здійснити обчислення та виплату пенсії з урахуванням встановлених позивачу підвищень, надбавок, доплат до пенсії з 01.04.2019 та з 01.04.2021 року року без обмеження максимальним розміром.

Проте не належать задоволенню ці позовні вимоги шляхом зобов`язання здійснювати таке обчислення та виплату і в подальшому відповідно до змін розміру мінімальної пенсії для осіб, які втратили працездатність, який встановлюється Бюджетним законом на поточний рік, оскільки рішення суду не може бути ухвалене на майбутнє.

А також не належать задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання здійснити перерахунок пенсії та виплатити пенсію з 01.04.2019 року із врахуванням 100% підвищення основного розміру пенсії, оскільки матеріалами справи підтверджено, що вказане право позивача дотримано та не порушено.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Так, суд встановив, що відповідно до перерахунків, наявних у пенсійної справи позивачу визначений основний розмір пенсії 100 % грошового забезпечення.

Окрім того, суд звертає увагу, що відповідачем виконано рішення суду по справі № 420/12877/20 та проведено перерахунок пенсії в розмірі 100 % відповідних сум грошового забезпечення.

Відповідно до статті 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а.

Якщо заявник не погоджується з виконанням судового рішення, то КАСУ передбачені спеціальні норми судового контролю (ст. 382, 383 КАС України).

У постанові Верховного Суду від 24.07.2020 року по справі № 501/2172/15-а Суд звернув увагу на те, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Таким чином, враховуючи вищевикладені правові висновки Верховного Суду, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги належать задоволенню частково.

Приписами ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки, присуджені позивачу виплати є періодичними та здійснюються з Державного бюджету України, рішення належить негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи позивач звільнений від сплати судового збору та суду не надані докази понесення ним інших судових витрат, жодні судові витрати не належать розподілу та стягненню з відповідача.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать відшкодуванню за рахунок Державного бюджету.

Також у позовній заяві позивач просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення.

Розглянувши вказане клопотання, суд вважає, що воно не належить задоволенню, з таких підстав.

Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи те, що зазначена норма не є імперативною та позивачем не надано доказів того, що рішення не буде виконане відповідачем добровільно, суд вважає, що клопотання не належить задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) щодо обмеження з 01.04.2019 року та з 01.04.2021 року перерахованої ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії) максимальним розміром.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) здійснити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату перерахованої пенсії (з урахуванням встановлених підвищень, надбавок, доплат до пенсії) з 01.04.2019 з по 01.04.2021 років в розмірі 33759,73 грн., а з 01.04.2021 року в розмірі 34096,81 грн., без обмеження максимальним розміром.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду в частині стягнення пенсії за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко