Справа № 500/4913/21
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4913/21

27 жовтня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС у Тернопільській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності в результаті загального захворювання;

- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 01.01.2011 по 29.02.2012 на підставі укладеного Договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування №0009 від 30.06.2020;

- призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в результаті загального захворювання з 21.07.2020.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що 04.03.2020 вона звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії по інвалідності загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте, у листі відповідач зазначив, що станом на 04.03.2020 її страховий стаж є недостатній. Після оплати єдиного внеску за 14 місяців, 21.07.2020 позивачка повторно звернулася до відповідача із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності. Однак, працівниками пенсійного фонду їй було повідомлено про те, що вони допустили помилку, і в період з 01.01.2011 по 29.02.2012 вона підлягала загальнообов`язковому і державному соціальному страхуванню, а тому сплачений єдиний внесок за вказані 14 місяців в сумі 29093,70 грн. не надав їй додаткового страхового стажу і вона не можу претендувати на отримання пенсії по інвалідності.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 12.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання на 12.10.2021. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Представником третьої особи надано до суду 06.09.2021 пояснення по справі, в яких зазначає, що укладення Договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) позивачкою за період - 01.01.2011 по 29.02.2012, відбулося із дотриманням всіх вимог чинного законодавства.

Представником відповідача через канцелярію суду 14.09.2021 подано відзив на адміністративний позов. У відзиві зазначено, що позивач уклала Договір про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) №0009 від 30.06.2020 за період з 01.01.2011 по 29.02.2012.

Право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування мають особи, які відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не підлягали загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Згідно інформації, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 та наданого свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач отримувала допомогу по догляду за дитиною в Тернопільському міському центрі з нарахування і виплати допомог в період з червня 2009 року по березень 2012 року.

Таким чином, зарахувати до страхового стажу період з 01.01.2011 по 29.02.2012, згідно Договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування немає підстав.

Через канцелярію суду представником позивача 21.07.2021 було подано відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що саме відповідачем порекомендовано укласти договір про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та повідомлено про можливість додаткової сплати єдиного внеску саме за період з 01.01.2011 по 29.02.2012.

В судовому засіданні 12.10.2021 було оголошено перерву до 27.10.2021.

В судове засідання 27.10.2021 сторони не прибули, проте подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Як випливає із матеріалів справи, 04.03.2020 позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Позивач, 07.05.2020 отримала відповідь відповідача про те, що станом на 04.03.2020 її страховий стаж згідно поданих документів становить 06 років 10 місяців 11 днів.

На підставі поданих позивачкою додаткових документів, їй було донараховано до страхового стажу 1 рік 1 день, таким чином станом на кінець травня 2020 року її загальний страховий стаж складав 07 років 10 місяців 12 днів.

Враховуючи те, що страховий стаж позивачки становив менше 9 років, 02 червня 2020 року позивачка звернулася до ГУ ДПС у Тернопільській області із заявою про добровільну участь або одноразову сплату єдиного внеску у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, в якій вказала вищезазначений період, а саме з 01.01.2011 по 29.02.2012.

30 червня 2020 року між Позивачем та ГУ ДПС у Тернопільській області був укладений Типовий договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразову сплату єдиного внеску) №0009.

Відповідно до п. 2 розділу III даного договору позивачкою 02.07.2020 було сплачено єдиний внесок за попередній період з 01.01.2011 по 29.02.2012 в сумі 29093,70 грн., що підтверджується банківською квитанцією №ПН 1337967.

ОСОБА_1 (дівоче прізвище - ОСОБА_3 ) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) НОМЕР_1 (на дату звернення неактуальний) паспорт НОМЕР_2 , з питанням зарахування страхового стажу за період 2011 та 2012 років у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-ІУ).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області надано відповідь у листі від 03.11.2020 в якому зазначено, що проведено аналіз зарахування даних періодів до страхового стажу та встановлено, що в період з 05.06.2009 по 19.03.2012 отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також з 01.01.2011 по 29.02.2012 уклала договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У період перебування на обліку в Тернопільському міському центрі з нарахування і виплати допомог громадянка ОСОБА_1 мала прізвище ОСОБА_2 та користувалася РНОКПП НОМЕР_1 . В реєстрі застрахованих осіб на громадянку ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 була створена персональна облікова картка за номером НОМЕР_3 .

07.07.2020 до Головного управління надійшов запит Головного управління державної податкової служби у Тернопільській області № 3318/10-5/19-00-54-04/ НОМЕР_4 від 03.07.2020 щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), яка бажає взяти участь у загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні, з підтвердженням, що така особа не є застрахованою на період з 01.01.2011 по 29.02.2012.

Головне управління надало відповідь №1900-0602-6/10075 від 10.07.2020, про те, що станом на 10.07.2020 громадянка ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , персональна облікова картка НОМЕР_6 , за період 01.01.2011 по 29.02.2012 не є застрахованою особою згідно даних реєстру застрахованих осіб.

23.07.2020 ОСОБА_1 звернулася повторно до Головного управління з заявою на призначення пенсії і за наданими документами.

Відповідач листом від 06.08.2021 повідомив, що було з`ясовано, що в реєстрі застрахованих осіб наявні дві персональні облікові картки на дану громадянку, а саме на ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , номер персональної облікової картки НОМЕР_3 та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , номер персональної облікової картки НОМЕР_6 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відповідно до Закону України Про об`єднання персональних електронних облікових карток застрахованих осіб провело об`єднання персональних облікових карток № та № .

Таким чином, ОСОБА_1 в період з 01.01.2011 по 29.02.2012 підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Проте, позивач уклала Договір про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) №0009 від 30.06.2020 за період з 01.01.2011 по 29.02.2012.

Право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування мають особи, які відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не підлягали загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Згідно інформації, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 та наданого свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач отримувала допомогу по догляду за дитиною в Тернопільському міському центрі з нарахування і виплати допомог в період з червня 2009 року по березень 2012 року.

Таким чином, зарахувати до страхового стажу період з 01.01.2011 по 29.02.2012, згідно Договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування немає підстав.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Спірні правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка.

Пунктом 3 даного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частин 2 статті 24 Закону №1058-ІУ страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за період до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 4 статті 24 Закону №1058-ІУ передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповних місяцях роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала відповідну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України № 1058-IV особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 вказаного Закону, у тому числі особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання, а також в аспірантурі та докторантурі, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, громадяни України, які постійно проживають або працюють за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 вказаного Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З аналізу наведених положень можна зробити висновок про те, що позивач є платником, який має право на добровільну сплату єдиного внеску.

Суд встановив, що страховий стаж позивача до укладення договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування становив 07 років 10 місяців 12 днів.

Відтак, з метою набуття 9 років страхового стажу для призначення пенсії по інвалідності позивач уклала Договір про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску) №0009 від 30.06.2020 за період з 01.01.2011 по 29.02.2012.

Оскільки, Позивачкою в повній мірі було виконано умови укладеного Типового договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразову сплату єдиного внеску) №0009 від 30.06.2020, а саме здійснено одноразову сплату єдиного внеску в розмірі 29093,70 грн., то відповідно до розділу IV Договору, вона має право на врахування придбаного за договором страхового стажу при призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, позивач станом на день звернення до відповідача набула 9 років страхового стажу.

Проте, відповідач відмовив їй у зарахуванні даного періоду роботи, оскільки згідно інформації, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 вона отримувала допомогу по догляду за дитиною в Тернопільському міському центрі з нарахування і виплати допомог в період з червня 2009 року по березень 2012 року.

Зокрема, суд встановив, що дійсно, відповідачем була надана інформацію позивачці про те, що за ОСОБА_1 в період з 01.01.2011 по 29.02.2012 не є застрахованою особою згідно даних реєстру застрахованих осіб.

Проте, враховуючи той факт, що в реєстрі застрахованих осіб наявні дві персональні картки на дану громадянку, а саме, на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , наказом відповідача 28.07.2020 було об`єднано дві персональну картки.

Таким чином, відповідач внаслідок своєї помилки встановив, що позивач в період 01.01.2011 по 29.02.2012 підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, і відповідно не має права на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування, що і стало причиною для відмови позивачці у зарахуванні зазначеного періоду.

З приводу цього, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-УІ (надалі - Закон №2464-УІ), Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) - організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до вищезгаданого Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Податкові органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його територіальні органи;

Порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб визначає Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1.

Пунктом 4 розділу І Положення № 8-1 визначено, що Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

В п. 3 розділу III Положення № 8-1 зазначено, що при створенні облікової картки Пенсійний фонд України направляє до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, запит щодо підтвердження відповідності реєстраційного номер: облікової картки платника податків даним ДРФО відповідно до Порядку проведена підтвердження відповідності реєстраційних даних фізичної особи даним Державного реєстр; фізичних осіб - платників податків на запити суб`єктів інформаційних відносин, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 листопада 2015 року №1007, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2015 року за №1443/27888.

Тобто, відповідно до вищенаведених положень, суд приходить до висновку, що саме на органи пенсійного фонду та податкової служби покладені функції належного ведення та наповнення інформації Реєстру застрахованих осіб. Також, передбачена конкретна процедура створення облікової картки фізичної особи, а також порядок взаємодії між органами пенсійного фонду та податкової служби при заповненні даної картки. В свою чергу.

Відповідно до ст. 70 Податкового кодексу України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків.

Порядок укладення договорів про добровільну сплату єдиного внеску врегульовано статтею 10 Закону №2464-УІ.

Частина 3 даної статті встановлює, що податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

Так, пп. 4 п. 3 розділом V Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску н загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерств фінансів України №449 від 20.04.2015 встановлено, що за бажанням особи сплатити єдиний внесок за попередні періоди, в яких особа не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (у тому числі за період з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2010 року), у разі отримання від неї заяви про добровільну участь у системі загальнообов`язкової державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), після перевірк викладених у заяві відомостей податковими органами у строк не пізніше ніж 30 календарна днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внесу за формою, наведеною в додатку 5 до цієї Інструкції.

Як встановлено судом, позивачка належним чином, через органи податкової служби оформила відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків про що 1 лютого 2014 року Тернопільською ОДПІ в паспорті Позивачки було зроблено відповідну відмітку.

Тобто, при перевірці даних перед укладенням договору про добровільну сплату єдиного внеску, податковому органу було відомо реєстраційний номер облікової картки платника податків, який був присвоєний до відмови його використання.

На підставі вищенаведеного, суд зазначає, що сплата позивачкою додаткової суми єдиного внеску розмірі 29093,70 грн. за період з 01.01.2011 по 29.02.2012, в якому вона була застрахованої особою, відбулася саме через неналежне виконання своїх обов`язків посадовими особами органів Пенсійного фонду України та Податкової служби України.

На думку суду, відмова відповідача зарахувати до страхового стажу період згідно Договору про добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з тих підстав, які виникли внаслідок ж їхньої помилки, є протиправною.

Суд вважає, що запровадження законодавцем механізму добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування зумовлене тим, щоб забезпечити право громадян на належне соціальне забезпечення у разі відсутності необхідного страхового стажу.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно зі статею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі «Зеленчук і Цицюра проти України» (заяви №846/16 та № 1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є «практичними та ефективними». Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» («Broniowski v. Poland»), заява № 31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

З огляду на викладене, суд, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд приходить до висновку, що слід визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачці у призначенні пенсії по інвалідності та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період з 01.01.2011 по 29.02.2012, набутого на підставі укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування від 30.06.2020.

Щодо вимоги про призначення пенсії по інвалідності, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 2) пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Враховуючи, що позивачу була встановлена інвалідність 12.02.2020, а із заявою призначення пенсії до відповідача вона зверталася 21.07.2020, тобто не в межах трьох місяців з дня встановлення інвалідності, тому суд приходить до висновку, що пенсію слід призначити з дати звернення, а саме, з 21.07.2020.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у позов необхідно задовольнити повністю.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності в результаті загального захворювання.

3. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 01.01.2011 по 29.02.2012 на підставі укладеного Договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування №0009 від 30.06.2020.

4. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності в результаті загального захворювання з 21.07.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

третя особа:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП 44143637) .

Головуючий суддя Осташ А.В.