Справа № 420/6253/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6253/21

Категорія: 106030000 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.
Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку з 01.11.2016 року по день фактичного розрахунку, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що при звільненні зі служби відповідач не здійснив йому повну виплату належних сум індексації грошового забезпечення. Відповідні виплати відповідач перерахував позивачу за рішенням суду у вересні 2020 року. Таким чином, позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати індексації іфдповідно до ст. 117 КЗпП.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.11.2016 року по 28.09.2020 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 02.11.2016 року по 28.09.2020 року включно, з урахуванням висновків суду.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та не ґрунтуються на засадах верховенства права, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначалося, що оскільки предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка не входить в структуру заробітної плати , а тому підстав для застосування ч. 3 ст. 233 КЗпП не має. Також зазначає, що випала відповідних сум індексації відбулася 30.09.2020 року, а не 29.09.2020 року як зазначено судом першої інстанції. Крім того вказує про помилковість не застосування судом першої інстанції норм ст. 122 КАС України, оскільки позивачем пропущений місячний строк звернення до суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з квітня 2013 року по 1 листопада 2016 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді заступника командира частини з оперативної роботи - начальника командного пункту та перебував на грошовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 .

1 листопада 2016 року Позивача було виключено із списків особового складу частини в зв`язку з вибуттям до нового місця служби, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.11.2016 року № 236.

При цьому, Позивачу за період з січня по листопад 2016 року Відповідачем не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення.

За захистом порушених прав Позивач звернувся з позовом до адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 8 травня 2020 року по справі № 420/2587/20, залишеним без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2020 року, зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 1 січня по 1 листопада 2016 року.

На виконання вказаного рішення суду, 29 вересня 2020 року, Позивачу було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.

26 січня 2021 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про виплату йому середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку з 1 листопада 2016 року по день фактичного розрахунку.

Однак, листом від 16.03.2021 року за вих. № 3438/1/376 йому було відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

Позивач вважає протиправними дії Відповідача щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у межах спірних правовідносин у позивача виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з військової служби, який повинен розраховувати згідно Порядку 100, а тому прийшов до висновку, що оскільки відповідачем проведено фактичний розрахунок із позивачем при звільненні поза межами строку, встановленого ст. 116 КЗпП України, наявні підстави для стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення (середнього заробітку) за несвоєчасний розрахунок.

Перевіривши матеріали справи, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Як встановлено ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 № 620/1982/19, від 04 грудня 2019 у справі № 815/2681/17.

Також варто зауважити на тому, що, аналізуючи положення статей 116, 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26.02.2020 (справа №821/1083/17) зазначила таке.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

У рішенні від 15 жовтня 2013 № 8-рп/2013 Конституційний Суд України роз`яснив, що положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Окрім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 № 9-рп/2013 положення частини другої статті 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Оскільки предметом переданого на розгляд адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, яка не входить до структури заробітної плати, підстави для застосування частини третьої статті 233 КЗпП відсутні.

При цьому Верховний Суд акцентує увагу на тому, що під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України як норми спеціального процесуального закону.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд і в постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 815/2681/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 560/4006/19, від 23 грудня 2020 року у справі № 360/4485/19 та від 01 лютого 2021 року у справі № 560/1282/19.

Як уже зазначено, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено 30.09.2020 року, а з цим позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 16.04.2021 року, тобто з пропуском установленого КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду.

Зазначений вище висновок апеляційного суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2020 у справі №1.380.2019.003695.

Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду позивач не заявляв, натомість з позову вбачається, що позивача вважає що у даних правовідносинах слід застосовувати шестимісячний строк звернення до суду.

Водночас такі твердження позивача є помилковими з підстав викладених вище.

Так, згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Колегія суддів зауважує, що практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»). Застосоване у цій справі обмеження мало законну мету, а співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою апеляційний суд вважає пропорційним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідними ст. ст. 238, 240 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів зважає на наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду, що не було враховано судом першої інстанції, який дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позовних вимог та не врахував необхідність застосування до спірних правовідносин норм ст. 122, 123 КАС України в поєднанні з приписами Закону № 731-IX, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про залишення адміністративного позову без розгляду.

У зв`язку з цим, в межах розгляду цієї справи відсутні підстави для надання правової оцінки доводам апеляційної скарги відповідача щодо помилковості висновків суду першої інстанції по суті вирішених позовних вимог.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 27 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова