Справа № 380/10138/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства внутрішніх справ України (Відповідач-1), Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300,00 грн. ОСОБА_1 протиправними;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути та затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300,00 грн. ОСОБА_1 ;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 в сумі 315300,00 грн.;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області провести виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що проходив службу в органах внутрішніх справ, з якої звільнений з 31 серпня 2015 року. 29 жовтня 2019 року постановою № 112 медична (військово-лікарська) комісія ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» встановила позивачу діагноз (на час звільнення зі служби 31 серпня 2015 року) та зазначила, що захворювання ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, внаслідок цього складено Акт огляду МСЕК № 114 від 23 січня 2020 року, на підставі якого видано довідку серії 12ААА № 011337 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, що становить 45 відсотків. Згідно виписки з Акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 333350 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

31 березня 2021 року позивач повторно звернувся із заявою (рапортом) та додатками, визначеними пунктом 7 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року (далі - Порядок № 850) до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якій просив скерувати матеріали до Міністерства внутрішніх справ України для погодження та проведення виплати одноразової грошової допомоги (надалі - також ОГД), у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. До заяви (рапорту) позивач додав також відповідь на адвокатський запит обласної МСЕК № 1 від 28 травня 2020 року № 76, в якому зазначено, що рішення обласної МСЕК № 1 від 23 січня 2020 року щодо нього винесено за участі представника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» Лисенко Л.І. та є законним і обґрунтованим, а також постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 380/6610/20. 20 травня 2021 року на адресу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області надійшов лист № 21923/15-2021 від 20 травня 2021 року з висновком про призначення ОГД в сумі 315300,00 грн. та додатками від Міністерства внутрішніх справ України. В погодженні висновку про призначення ОГД позивачу відмовлено у зв`язку з відсутністю представника закладу охорони здоров`я МВС при проведенні медико-соціальної експертизи позивача.

Позивач уважає, що дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у відмові в погодженні висновку про призначення йому ОГД є протиправними, оскільки відповідно до пункту 3 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» (надалі - також Положення) медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів. Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я або роботодавця. Тобто, законом не передбачено, що правом скерування на МСЕК володіє виключно роботодавець.

На думку позивача, твердження відповідача-1 про відсутність у складі комісії МСЕК представника закладу охорони здоров`я МВС не відповідає дійсності, оскільки сама МСЕК у відповіді на адвокатський запит надала ствердну відповідь, що рішення щодо нього винесено із участю представника ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» Лисенко Л.І. Крім того, наявний лист Територіального медичного об`єднання МВС України по Львівській області, в якому зазначено, що для участі у засіданні Обласної МСЕК № 1 уповноваженим представником від ДУ «ТМО МВС України по Львівській області є заступник начальника лікарні - лікар Лисенко Л.І.

Позивач вказує, що пунктом 14 Порядку № 850 передбачений вичерпний перелік випадків, за яких особі може бути відмовлено у призначенні ОГД, і підстави, з яких у спірному випадку виходив відповідач (не скерування на МСЕК чи відсутність представника МВС на МСЕК), указана норма не містить. Таким чином, з огляду на вищенаведене, Міністерство внутрішніх справ України протиправно відмовило позивачу у затвердженні, а відтак і виплаті ОГД.

У зв`язку з цим просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача-1 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що матеріали щодо призначення позивачу одноразової грошової надіслані на адресу ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області разом із висновком про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки медико-соціальна експертна комісія позивачу проведена з порушенням пункту 10 Положення відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Окрім цього, поліклінікою ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» позивач для проходження МСЕК не скеровувався. Зазначені факти послужили підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні позивачу ОГД, у зв`язку з чим затверджений відповідний висновок.

Відповідач-1 зазначає, що на Міністерство України покладений лише обов`язок щодо прийняття відповідного рішення, а не щодо проведення виплати ОГД. Міністерством внутрішніх справ України відповідно до вимог Порядку № 850 уже були розглянуті документи щодо призначення позивачу ОГД та за результатами розгляду затверджено висновок від 30 квітня 2021 року про відмову. Виплата ОГД проводиться у разі затвердженого висновку про призначення ОГД. Тому вимоги позивача про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути та затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300,00 грн. ОСОБА_1 та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 в сумі 315300,00 грн. не відповідають нормам матеріального права.

Також відповідач-1 зазначає, що питання стосовно прийняття рішення за наслідками розгляду заяви (рапорту) позивача про призначення йому ОГД носить дискреційний характер.

Підсумовуючи викладене, відповідач-1 стверджує, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідач-2 відзиву на позовну заяву не подав. Частиною 6 статті 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На спростування доводів відповідача-1, викладених у відзиву на позовну заяву, позивач подав відповідь на відзив, у якій додатково зазначає про те, що відповідачем-1 не долучено жодних доказів, які б свідчили про звернення до Міністерства охорони здоров`я чи до суду з питанням оскарження рішення МСЕК відповідно до пунктів 24, 25 Положення. Також відповідачем не надано доказів відсутності представника МВС на засіданні комісії МСЕК, що вказує на безпідставність тверджень про його відсутність. Крім цього, Положення не має жодного відношення до правовідносин у цій справі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 29 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін. Залучено до участі в справі Ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області як другого відповідача.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Позивач до 31 серпня 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Постановою № 112 (на час звільнення зі служби 31 серпня 2015 року) від 29 жовтня 2019 року медична (військово-лікарська) комісія ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» встановила позивачу діагноз: «Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ступінь 3, ризик високий. Метаболічний синдром. Аліментарно-конституційне ожиріння ІІ ст. Гіперліпідемія. Жировий гепатоз. Вертеброгенна торакалгія з помірно вираженим м`язево-тонічним синдромом, з незначним порушенням функції. Простий далекозорий астигматизм, збіжна косина правого ока. Пресбіопія обох очей», та зазначила, що «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ» (а.с.9).

Відповідно до Виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23 січня 2020 року до довідки серії 12ААБ № 333350 ОСОБА_1 присвоєно третю групу інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.13).

Згідно з довідкою Обласної МСЕК № 1 серії 12 ААА № 011337 від 23 січня 2020 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, ОСОБА_1 встановлено 45% втрати працездатності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ (а.с.11).

09 червня 2020 року позивач звернувся до голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Львівській області із заявою (рапортом) про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено третю групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. До вказаної заяви (рапорту) позивач надав: довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, копію довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності, постанову ВЛК, копії паспорта та ідентифікаційного коду, картку з банківськими реквізитами, довідку з НАСК «Оранта», відповідь МСЕК № 1 на адвокатський запит, відповідь на адвокатський запит МВС України № 288А3/33, довідку МСЕК про отримання інвалідності.

Ліквідаційною комісією Головного управління МВС у Львівській області прийнято висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням працівникові міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 315300,00 грн. Надалі Ліквідаційна комісія Головного управління МВС у Львівській області висновок з пакетом поданих позивачем документів надіслала до МВС України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

31 липня 2020 року Департамент фінансово-облікової політики МВС України скерував Ліквідаційній комісії Головного управління МВС у Львівській області лист з додатками, відповідно до якого за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС до складу Комісії не залучалися. Зазначене унеможливило прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком. Відтак, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повертаються на доопрацювання.

Позивач, не погоджуючись із вказаною позицією Міністерства внутрішніх справ України щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, вважаючи її протиправною, звернувся з позовом до суду (справа № 380/6610/20).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 380/6610/20 (а.с.18-20) позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у розгляді висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення або про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року (а.с.18-20) апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 380/6610/20 без змін.

31 березня 2021 року позивач повторно звернувся до голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Львівській області із заявою (рапортом) про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено третю групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. До вказаної заяви (рапорту) позивач додав: 1) довідку МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках; 2) копію виписки МСЕК про встановлення групи інвалідності; 3) постанову ВЛК; 4) копії паспорта та ідентифікаційного коду; 5) картку з банківськими реквізитами; 6) довідку з ПАТ «НАСК «Оранта»; 7) відповідь МСЕК № 1 на адвокатський запит; 8) довідку МСЕК № 1 про проходження медико-соціальної експертизи; 9) копію постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 380/6610/20 (а.с.7).

12 квітня 2021 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 380/6610/20 та на підставі поданих позивачем матеріалів, Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області склала та надіслала до МВС України разом з поданими позивачем матеріалами Висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , розмір якої до виплати становить 315300,00 грн. (а.с.13).

30 квітня 2021 року Департамент фінансово-облікової політки Міністерства внутрішніх справ України у погодженні зазначеного Висновку відмовив (а.с.13).

Зі змісту листа Департаменту фінансово-облікової політки Міністерства внутрішніх справ України № 21923/15-2021 від 20 травня 2021 року (а.с.12), адресованого Ліквідаційній комісії ГУМВС України у Львівській області, слідує, що Департаментом фінансово-облікової політки Міністерства внутрішніх справ розглянуто матеріали щодо призначення позивачу ОГД відповідно до Порядку № 850, надісланих на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у адміністративній справі № 380/6610/20. Під час розгляду матеріалів щодо призначення ОГД позивачу Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія йому проведена з порушенням пункту 10 Положення, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема, повідомлено про те, що лікарями ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» ОСОБА_1 на МСЕК не направлявся та представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, що є прямим порушенням вимог Положення. Наявність зазначеної вище невідповідності надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливлює затвердження МВС України висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 . Ураховуючи викладене, за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення ОГД ОСОБА_1 прийнято рішення про відмову та 30 квітня 2021 року затверджено відповідний висновок.

Позивач, уважаючи дії відповідача-1 щодо відмови у затвердженні висновку про призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІІ інвалідності від захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, в сумі 315300,00 грн., протиправними звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка: 1) правомірності дій відповідача-1 щодо відмови у затвердженні висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІІ інвалідності від захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, в сумі 315300,00 грн.; 2) наявності підстав для зобов`язання відповідача-1 розглянути та затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300,00 грн.; стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1 на користь відповідача-2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю позивача в сумі 315300,00 грн.; зобов`язання відповідача-2 провести виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300,00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правовідносини з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції були врегульовані Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ).

Так, частиною шостою статті 23 Закону № 565-ХІІ встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

З 07 листопада 2015 року Закон № 565-ХІІ втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ).

Абзацом третім пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, норми статті 23 Закону № 565-ХІІ мають переживаючу дію, а колишні працівники міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням їм інвалідності на підставі цього Закону в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації положень статті 23 Закону України «Про міліцію» Кабінет Міністрів України 21 жовтня 2015 року прийняв постанову № 850, якою затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

За змістом пункту 1 Порядку № 850 ці Порядок та умови визначають механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

За приписами пункту 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Аналіз наведених норм права дає суду підстави дійти наступних висновків з метою правильного їх застосування до спірних правовідносин:

- за працівниками міліції зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом № 565-ХІІ відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом № 580-VІІІ;

- розгляд заяви (рапорту) і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).

- обов`язок прийняти рішення про призначення або про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги за наслідками розгляду поданих працівником міліції заяви (рапорту) та документів покладений на Міністерство внутрішніх справ України.

Суд встановив, що 12 квітня 2021 року на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 380/6610/20 та на підставі поданих позивачем матеріалів, Ліквідаційна комісія Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області склала та надіслала до МВС України разом з поданими позивачем матеріалами Висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , розмір якої до виплати становить 315300,00 грн.

30 квітня 2021 року Департамент фінансово-облікової політки Міністерства внутрішніх справ України у погодженні зазначеного Висновку відмовив.

Згідно листа Департаменту фінансово-облікової політки Міністерства внутрішніх справ України від 20 травня 2021 року № 21923/15-2021 підставами для відмови у погодженні Висновку є те, що медико-соціальна експертна комісія позивачу проведена з порушенням пункту 10 Положення, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Лікарями ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» позивач на МСЕК не направлявся та представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Тому зазначене унеможливило затвердження МВС України висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.

Суд критично оцінює такі підстави для відмови у затвердженні висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки відповідно до пункту 9 Порядку № 850 МВС приймає рішення про відмову в призначенні грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку та умов.

А згідно з пунктом 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Проте у пункті 14 Порядку № 850 не визначено жодної з підстав, з яких виходив відповідач-1, відмовляючи позивачу у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги, а отже дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, не відповідають способу правомірної поведінки суб`єкта владних повноважень під час реалізації ним своїх повноважень, відтак є протиправними.

Окремо суд звертає увагу на те, що відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 10 Положення залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

Відповідно до листа Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» від 03 квітня 2019 року № 33/34-305 для участі у засіданні Обласної МСЕК № 1 КЗ ЛОР «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» при проведенні медико-соціальної експертизи службовців, колишніх службовців та пенсіонерів Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії України уповноваженим представником від ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» є заступник начальника лікарні (з поліклінікою) з ЕТН - лікар Лисенко Любов Іванівна.

У своїй відповіді від 28 травня 2020 року № 76, наданій на адвокатський запит адвоката Павлишина М.О. Обласна МСЕК № 1 повідомила про те, що «рішення Обласної МСЕК № 1 від 23.01.2020 року щодо ОСОБА_1 винесено із участю представника ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області Лисенко Л.І., є законними та обґрунтованими».

Таким чином, доводи відповідача-1 про порушення при проведенні медико-соціальної експертизи позивача пункту 10 Положення є безпідставними та повністю спростовуються наведеними вище доказами.

Крім цього, суд наголошує на тому, що з порушенням вимог пункту 9 Порядку № 850 відповідач-1 не прийняв жодного рішення з числа тих, що передбачені цим пунктом (про призначення або про відмову у призначенні грошової допомоги), проте відмовив позивачу у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги, вважаючи, що це і є власне прийняттям відповідного рішення про відмову.

Тому, зважаючи на викладене, суд, з урахуванням фактичних обставин справи, доходить висновку про протиправність дій Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, а тому позовну вимогу у цій частині належить задовольнити повністю.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України розглянути та затвердити висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300,00 грн. ОСОБА_1 суд зазначає таке.

Пунктом 9 Порядку № 850 визначено імперативний обов`язок МВС в місячний строк після надходження, зазначених у пункті 8 цього Порядку документів, прийняти рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку № 850, про відмову в призначенні особі грошової допомоги.

У межах спірних правовідносин, суд встановив, що підстави для відмови у призначенні позивачу грошової допомоги, зазначені у пункті 14 Порядку № 850, відсутні. Жодної з таких підстав відповідач-1, відмовляючи позивачу у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги не вказав.

Тому, на переконання суду, ефективним способом захисту порушеного права позивача у спірному випадку буде зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 315300,00 грн.

Стосовно тверджень відповідача-1 про те, що питання стосовно прийняття рішення за наслідками розгляду заяви (рапорту) позивача про призначення йому ОГД носить дискреційний характер суд зазначає таке.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року та від 22 січня 2020 року у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.

У справі, що розглядається, рішення Міністерства внутрішніх справ України не є дискреційним, оскільки відповідач-1 після надходження зазначених у пункті 8 Порядку № 850 та за відсутності підстав, зазначених у пункті 14 цього ж Порядку, може прийняти лише одне з двох допустимих рішень, а саме про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.

Тому доводи відповідача-1 у цій частині суд відхиляє.

Щодо позовних вимог про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю ОСОБА_1 в сумі 315300,00 грн. та зобов`язання Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області провести виплату ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю в сумі 315300,00 грн. суд зазначає, що такі вимоги є передчасними, оскільки відповідне рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 315300,00 відповідачем ще не прийняте. А відповідно до статті 5 КАС України суд здійснює захист лише порушених прав, свобод та інтересів особи, а не захист від порушень, які, можливо, виникнуть у майбутньому.

Тому у задоволенні позовних вимог у цій частині належить відмовити.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За змістом частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до квитанції № ПН337 від 23 червня 2021 року при поданні позовної заяви позивач сплатив судовий у збір у розмірі 908,00 грн. за заявлені позовні вимоги немайнового характеру.

Згідно з квитанцією № ПН332 від 23 червня 2021 року при поданні позовної заяви позивач сплатив судовий у збір у розмірі 3153,00 грн. за заявлені позовні вимоги майнового характеру.

Отже, враховуючи часткове задоволення позову судом в частині позовних вимог немайнового характеру, заявлених до відповідача-1, та відмову у задоволенні позову повністю в частині позовних вимог майнового характеру, заявлених до відповідача-1 та вдповідача-2, за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 681,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01024), Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови у затвердженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 315300,00 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (вул. Ак. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 681,00 грн. сплаченого судового збору, згідно квитанції № ПН337 від 23 червня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.