Справа № 160/16240/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

25 жовтня 2021 р. Справа № 160/16240/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро питання щодо закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , частки недоотриманої пенсії після смерті чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на яку підтверджено свідоцтвом про право власності, виданим державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвою А.В. 08 жовтня 2020 року, зареєстровано в реєстрі №4-523, спадкова справа №229/2020;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 2126,98 грн., V2 частку недоотриманої пенсії її померлого чоловіка ОСОБА_2 , право власності на яку підтверджено свідоцтвом про право власності, виданим державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвою А.В. 08 жовтня 2020 року, зареєстровано в реєстрі №4-523, спадкова справа №229/2020;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати з оплати судового збору в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн. та витрат на надання правничої допомоги в сумі 4000,00 (чотири тисячі) грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність дій дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , частки недоотриманої пенсії після смерті чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на яку підтверджено свідоцтвом про право власності, виданим державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Єремеєвою А.В. 08 жовтня 2020 року, зареєстровано в реєстрі №4-523, спадкова справа №229/2020.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021 року зазначена вище справа розподілена та 13.09.2021 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.

У встановлений ухвалою суду від 15.09.2021 року строк позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.

Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено таке.

Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Після його смерті у встановлений законом строк позивач звернулась до державного нотаріуса Шостої дніпровської нотаріальної контори Єремеєвої Анастасії Володимирівни із заявою про прийняття спадщини.

08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом (№ в реєстрі №4-522) та свідоцтво про право власності за законом (№ в реєстрі 4-523).

Отримавши вищезазначені документи, з метою отримання недоотриманої пенсії померлого чоловіка за квітень 2020 року у розмірі 4253,97 грн. позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області - відповідача у справі.

В результаті звернення позивача, відповідачем було сплачено їй Ѕ частку недоотриманої пенсії в сумі 2 126,98 грн., у виплаті іншої 1/2 частки їй було відмовлено в усній формі.

Не погоджуючись із такою відмовою, 03 березня 2021 року позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою із проханням виплатити їй Ѕ частку недоотриманої пенсії за квітень 2020 року.

На що, в квітні 2021 року позивачу на електронну пошту від відповідача надійшла відповідь «про розгляд звернення» від 05.04.2021 р. вих. №10981-6585/111-01/8- 0400/21, якою ОСОБА_1 було повідомлено про те, що згідно звітів відділення поштового зв`язку недоотриману пенсію на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.10.2020 р., зареєстрованого в реєстрі №4-522, спадкова справа №229/2020, у розмірі 1/2 частки недоотриманої пенсії ОСОБА_2 останній було виплачено.

З огляду на отриману відповідь, 13 квітня 2021 року позивачем до Шостої Дніпровської державної нотаріальної контори було подано заяву щодо порядку отримання іншої 1/2 частки недоотриманої пенсії її померлого чоловіка на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.10.2020 р., зареєстрованого в реєстрі №4-523, спадкова справа №229/2020.

26 квітня 2021 року вих. №1165/01-16 мене було повідомлено про те, що ОСОБА_1 , як пережившій дружині померлого належить 1/2 частка недоотриманої пенсії, про що позивачу відповідно до положень Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5, 08.10.2020 року за реєстровим номером 4-523 видано відповідне свідоцтво про право власності. При цьому, видаючи таке свідоцтво про право власності, нотаріусом було зазначено, що позивачу належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час шлюбу.

07 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до керівника відповідача із заявою про виплату останній 1/2 частки недоотриманої пенсії, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.10.2020 року, за реєстровим номером 4-523, посилаючись на отриману нею відповідь державного нотаріуса Єремеєвої А.В. від 26.04.2021 року №1165/01-16.

На заяву ОСОБА_1 від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області остання отримала лист №19412-14423/Ш-01/8-0400/21 від 15.06.2021 року, яким їй було фактично відмовлено у виплаті 1/2 частки недоотриманої пенсії, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.10.2020 року, за реєстровим номером 4-523, посилаючись на отриману позивачем відповідь державного нотаріуса Єремеєвої А.В. від 26.04.2021 року №1165/01-16, з огляду на те, що ПФУ має здійснювати виплати недоотриманої пенсії тільки на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, позивач звернулася з даним позовом до суду.

При вирішенні питання про закриття провадження у справі суд виходить з такого.

За приписами статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною 1 статті 4 КАС України адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. Адміністративною справою є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як вже зазначалось вище, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Після його смерті у встановлений законом строк позивач звернулась до державного нотаріуса Шостої дніпровської нотаріальної контори Єремеєвої Анастасії Володимирівни із заявою про прийняття спадщини. 08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом (№ в реєстрі №4-522) та свідоцтво про право власності за законом (№ в реєстрі 4-523). Отримавши вищезазначені документи, з метою отримання недоотриманої пенсії померлого чоловіка за квітень 2020 року у розмірі 4253,97 грн. позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області - відповідача у справі.

На заяву ОСОБА_1 від ГУ ПФУ в Дніпропетровській області остання отримала лист №19412-14423/Ш-01/8-0400/21 від 15.06.2021 року, яким їй було фактично відмовлено у виплаті 1/2 частки недоотриманої пенсії, на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.10.2020 року, за реєстровим номером 4-523, посилаючись на отриману позивачем відповідь державного нотаріуса Єремеєвої А.В. від 26.04.2021 року №1165/01-16, з огляду на те, що ПФУ має здійснювати виплати недоотриманої пенсії тільки на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Аналіз встановлених судом під час розгляду даної справи обставин, доводів та заперечень сторін дозволяє дійти висновку, що предметом спору є майновий інтерес можливого спадкоємця у формуванні спадкової маси з включенням до неї недоотриманої пенсії особи, що померла.

За положеннями статті 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.<…>. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону №1058-IV теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

Отже недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати її як спадщину.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року у справі №673/393/19.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Нормами статті 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

При цьому отримання коштів як спадщини із встановленням всього кола спадкоємців, строків прийняття спадщини, відбувається за правилами цивільного права.

Під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити, насамперед, із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У свою чергу, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене суб`єктивне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Не є публічно-правовим спір за участю суб`єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб`єкта приватного права - фізичної особи, коли управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав, до яких належить також право власності на майно, у тому числі грошові кошти (пенсія). Сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

В даному випадку недоотримана спадкодавцем пенсія має бути, за твердженням позивача, складовою спадкового майна, отже предметом оспорювання у даному випадку є відносини, що пов`язані з набуттям та реалізацією позивачем майнових прав, відтак існує спір про право.

У спірних правовідносинах, пов`язаних із реалізацією права на спадщину, реалізується не публічний, а приватний інтерес, таким чином спір має приватноправовий характер, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, між сторонами у даному випадку виник спір про цивільне право, предметом якого майновий інтерес позивача як можливого спадкоємця щодо включення до спадкової маси за рахунок пенсії, що належала спадкодавцеві, однак не була ним одержана за життя. Тому спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 286/3516/16-ц (провадження № 14-95цс19) та від 03 квітня 2019 року у справі № 808/1346/18 (провадження № 11-1499апп18), постанові Верховного суду від 11.06.2019 у справі №180/754/17 (провадження К/9901/43413/18).

Суд наголошує, що 07.04.2021 Верховний Суд виніс постанову у справі № 0540/5860/18-а, відповідно до якої зазначив, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

В справі, яка переглядалась касаційним судом, було визначено, що предметом позову є майнова вимога позивачки визнати за нею в порядку спадкування право власності на майно - грошові кошти. Судом було визначено, що спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція також була висловлена у постанові Верховного Суду від 11.10.2021 року у справі №200/126/21-а.

При цьому, суд наголошує, що адміністративні справи №160/9597/21 та № 0540/5860/18-а є подібними. Суд наголошує, що як в даній справі, так і в справі, що переглядалась Верховним Судом, суми пенсії не були нараховані.

Конституцією України (статті 8, 129 та 147) гарантовано визнання та застосування в Україні принципу верховенства права. При цьому загальновизнано, що його базовим елементом є принцип правової визначеності, який, крім іншого, означає стабільність та єдність судової практики, а також можливість відступу судом від своєї попередньої правової позиції лише за наявності вагомих підстав.

Частиною 4 статті 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачено, що єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики. Згідно з положеннями частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, принцип єдності судової практики не має абсолютного характеру, оскільки процесуальним законодавством Верховний Суд наділений повноваженнями у встановленому порядку відступати від раніше сформованої правової позиції. Таким чином, виникає певна суперечність між принципом правової визначеності та концепцією живого права (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові № 755/10947/17 від 30.01.2019, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про необхідність врахування під час розгляду цієї справи саме останньої правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 07.04.2021 у справі №0540/5860/18-а.

Крім того, суд зазначає, що правильне визначення юрисдикції є першочерговим при реалізації права на доступ до суду.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, вимагає визначення юрисдикції судового органу, який вправі здійснювати такий розгляд.

При цьому суд, який розглядає справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції. Зокрема, у п. 24 рішення ЄСПЛ від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» суд вказав, що словосполучення «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За приписами частини 1 статті 23 Цивільного процесуального кодексу України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у цій справі та роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Відповідного клопотання до суду не надходило.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 180-189, 238, 241-243, 248, 256,295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі №160/9597/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.

При цьому, також роз`яснити, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник