Справа № 360/4361/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

25 жовтня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4361/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 рік, виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу;

- зобов`язати Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 рік виходячи з грошового станом на день виключення зі списків особового складу.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач має статус учасника бойових дій, з 30.09.2016 по 24.06.2018 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

За період служби додатковою відпусткою, як учаснику бойових дій, позивач не скористався, компенсація за невикористані дні такої відпустки позивачу не виплачувалась.

У відповідь на своє звернення щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки позивач отримав лист від 06.07.2021 № ВФЗ-844, в якому зазначено, що для виплати такої компенсації підстав немає.

Вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати зазначеної компенсації протиправною, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 25.08.2021 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

08.09.2021 від Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 25-26), в обґрунтування якого останній послався на те, що грошова компенсація, як соціальна гарантія, може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустки. Позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку, оскільки частиною 19 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей припинено надання військовослужбовцям додаткової відпустки.

За час з 2016 по 2018 роки позивачем не було використано 42 календарних днів додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Таким чином, на даний час у позивача відсутня підстава для нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2018 роки.

Також відповідач вважає, що позов подано після закінчення строків позовної давності, встановлених ст. 122 КАС України.

Окрім того, право на грошове відшкодування невикористаної відпустки виникає в працівника тільки під час звільнення, але, як убачається з поданого позову, позивач не був звільнений з лав Збройних Сил України, а лише переведений до іншого підрозділу, де і продовжив військову службу, відповідно до чого права на грошове відшкодування невикористаної відпустки у позивача не виникло.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

Відповідно до спільної Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23.12.2019 № Д-322/1/11 дск Про формування територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у Збройних Силах України та Директиви командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.12.2019 №Д-11 дск, з 01.11.2020 Луганський обласний військовий комісаріат та військові комісаріати Луганської області були переформовані в територіальні центри комплектування та соціальної підтримки згідно переліку, зокрема, Луганський обласний військовий комісаріат переформовано в Луганський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для вказаної категорії осіб, що підтверджується посвідченням від 19.10.2015 серії НОМЕР_2 (арк. спр. 5-9).

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в період з 30.09.2016 по 24.06.2018 проходив військову службу у Лисичанському міському військовому комісаріаті (арк. спр. 10-11).

Наказом ІНФОРМАЦІЯ_5 від 24.06.2018 № 86 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 24.06.2018. Виключено з котлового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_5 сержанта ОСОБА_1 зі сніданку 25.06.2018 у зв`язку із убуттям до іншої військової частини для подальшого проходження військової служби (арк. спр. 12).

24.06.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (арк. спр. 14-16).

Листом від 06.07.2021 № ВФЗ-844 відповідач повідомив позивачеві про відсутність підстав для перерахунку (доплат) (арк. спр. 17).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд дійшов такого.

Статтею 4 Закону України від 05.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з п. 8 ст. 10-1 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Відповідно до абз. 1-2 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті.

Абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, пунктом 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Пунктом 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення.

З системного аналізу наведених норм слідує, що військовослужбовцям виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки та додаткової відпустки лише у випадку їх звільнення з військової служби.

Разом з тим, судом встановлено, що наказом від 24.06.2018 № 86 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у Лисичанському міському військовому комісаріаті та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_4 .

Отже, на час звернення позивача до відповідача з заявою про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, ОСОБА_1 не був звільнений з військової служби, тому у відповідача був відсутній обов`язок щодо сплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом судом відхиляється, оскільки грошова компенсація за невикористані дні відпустки входить до структури грошового забезпечення військовослужбовців, є його складовою. Тому в даному випадку повинні застосовуватися положення спеціальних норм в частині можливості звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене, під час розгляду справ про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (зокрема, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, яка є складовою грошового забезпечення) повинні застосовуватися положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не частини п`ятої статті 122 КАС України, тобто строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є підставою для відмови в задоволенні позову, а інші доводи не впливають на вирішення спору.

Питання про судові витрати не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Луганського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Свергун