Справа № 420/1982/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1982/21
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року про відмову у задоволенні заяви Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позовних вимог по справі за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Одеської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «С-ПАРТНЕРС» про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Одеської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «С-ПАРТНЕРС» про зобов`язання вчинити певні дії про зобов`язання привести квартиру АДРЕСА_1 (площею 29,4 кв м) у відповідність до договору купівлі-продажу № 1495 від 18.08.2017 року та технічного паспорта від 03.09.2010 року, виготовленого ЮТ «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості»; квартиру АДРЕСА_1 (площею 23,5 кв. м) у відповідність до договору купівлі-продажу № 1494 від 18.08.2017 року та технічного паспорта від 03.09.2010 року, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості»; квартиру АДРЕСА_2 (площею 26,3 кв. м) до договору купівлі-продажу № 1496 від 18.08.2017 року та технічного паспорта від 03.09.2010 року, виготовленого ЮТ «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

09 серпня 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позову, в якій заявник просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони суб`єктам державної реєстрації прав (приватним та державним реєстраторам) вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухоме майно, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкту: 101) до вирішення справи по суті..

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року у задоволенні заяви Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу про відмову у забезпеченні позову та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву Управління про забезпечення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наданим доказам, в тому числі, встановленого факту П`ятим апеляційним адміністративним судом у постанові від 28 травня 2021 року самочинного будівництва, також не надано оцінки тому факту, що після вказаного рішення, здійсненні дії щодо відчуження об`єкта, що фактично не існує.

При прийнятті оскаржуваної ухвали про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не встановлено будь-яких об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що до моменту ухвалення рішення в адміністративній справі існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, крім того, факт самочинного будівництва можливо встановити лишу при вирішенні справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зокрема забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Передумовою для вжиття таких заходів, з урахуванням положень частини 2 статті 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених частиною 2 статті 150 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову була подана в рамках позову про зобов`язання відповідача привести квартири у відповідність до договорів купівлі-продажу та технічних паспортів.

Слід зазначити, що 19 лютого 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позовних вимог, в якій заявник просив суд застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони здійснювати реєстраційні дії щодо об`єктів: квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , та заборони здійснювати підготовчі та/або будівельні роботи за вказаною адресою.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року у задоволенні заяви Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року було змінено змінити, виклавши мотивувальну частину оскаржуваного судового рішення в редакції даної постанови, а в іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року залишено без змін.

При цьому, оцінюючи правомірність відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову від 23 лютого 2021 року, апеляційний суд виходив з того, що позивач жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовує, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що на момент подання заяви про забезпечення позову від 09 серпня 2021 року вищевказані обставини не змінились.

Так дійсно, в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2021 року по справі № 420/4860/21 за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування повідомлення про початок виконання будівельних робіт (т.3 а.с. 69-72) було зазначено про наявність підстав у даному випадку для встановлення факту незаконності проведених робіт та здійснення самочинного будівництва на земельній ділянці загального користування, в розумінні ст. 376 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях в інших адміністративних, цивільних чи господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених указаним положенням КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку.

Аналогічні висновки викладено зокрема у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року (справа № 815/94/16).

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 лютого 2021 року (справа № 360/4491/19), за змістом статті 78 КАС України мова йде про звільнення від доказування лише певних фактичних обставин, установлених судом у передбаченому процесуальним законом порядку, але не про обов`язковість правових висновків та оцінки, наданих судом в іншій справі.

Разом з тим, частиною сьомою статті 78 КАС України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі № 925/698/16 зробила висновок щодо застосування норми четвертої статті 78 КАС України, згідно з яким преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_5 загальною площею 29,4 кв.м належала ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_5 загальною площею 23,5 кв.м належала ОСОБА_1 та квартира АДРЕСА_4 загальною площею 26,3 кв.м також належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1496 від 18.08.2017 року.

В подальшому, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 07.07.2021 року приватним нотаріусом Фроловою Р.В. на підставі актів прийому-передачі майна до статутного капіталу №№ 819,820 вiд 08.06.2021 року (посвідчених приватним нотаріусом Луб І.В.) прийнято рішення про державну реєстрацію права власності (реєстрація змін прав власності) на об`єкти нерухомого майна - квартири, за адресою: АДРЕСА_6 , 6, АДРЕСА_2 за ТОВ «С-ПАРТНЕРС», , яка зареєстрована 07.06.2021 року за юридичною адресою: 65011, Одеська обл., місто Одеса, вул. Рішельєвська, будинок 41 (т.3 а.с. 45-68).

Таким чином, ОСОБА_1 було передано спірні об`єкти нерухомості до статутного капіталу ТОВ «С-ПАРТНЕРС».

Водночас, як вже було зазначено судом апеляційної інстанції, відповідно до усталеної практики Верховного Суду, яка знаходить своє відображення зокрема у постанові від 09 грудня 2020 року (справа № 922/476/20), реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного. При цьому, у апеляційного суду відсутні обґрунтовані підстав вважати, що може відбутись подальший перехід права власності на спірні об`єкти нерухомості.

Таким чином, позивач жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовує, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Разом з тим, за умови відсутності належних, допустимих та достатніх доказів настання події, яка спричинить порушення прав заявника, посилання на відсутність ефективного захисту його прав є неспроможними.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 151 КАС України.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року про відмову у задоволенні заяви Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про забезпечення позовних вимог по справі за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Одеської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «С-ПАРТНЕРС» про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва