Справа № 640/3279/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року м. Київ № 640/3279/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю "Спеціальний дорожній сервіс"

до Головного управління ДПС у місті Києві

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Спеціальний дорожній сервіс» (надалі - позивач/ТОВ «СДС»/Товариство) подано в Окружний адміністративний суд м. Києва позовну заяву про визнання протиправним та скасування прийнятого Головним управлінням ДПС у м. Києві (надалі - відповідач/ГУ ДПС у м. Києві) податкового повідомлення-рішення №54460413 від 20.11.2020 р. (надалі - ППР №54460413).

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що звіт про суми податкових пільг (ф.1-ПП) (надалі - Звіт) за 12 місяців 2019 р. подано ТОВ «СДС» вчасно у складі декларації з податку на прибуток підприємств за 2019 р., а тому контролюючим органом безпідставно складено ППР №54460413, яким до Товариства застосовані штрафні санкції, за результатами неправомірно проведеної ГУ ДПС у м. Києві поза межами встановленого законодавством терміну камеральної перевірки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а також вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

На виконання вимог ухвали суду ГУ ДПС у м. Києві подало до Окружного адміністративного суду м. Києва відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що ППР №54460413 прийняте контролюючим органом правомірно, оскільки за результатами камеральної перевірки встановлено факт неподання ТОВ «СДС» Звіту за 12 місяців 2019 р. до граничного терміну подання податкової звітності.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 та п.76.1 ст.76 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) ГУ ДПС у м. Києві була проведена камеральна перевірка ТОВ «СДС» з питань своєчасності подання (неподання) звіту про суми податкових пільг (ф.1-ПП), за результатами якої складений акт №1267/26-15-04-13-21/37316907 від 22.10.2020 р. (надалі - Акт №1267) із викладенням висновку про виявлене порушення пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України, а саме - не подано своєчасно Звіт за 2019 р. до 10.02.2020 р. (граничний термін подання).

Не погоджуючись із висновком Акта №1267, ТОВ «СДС» подало до ГУ ДПС у м. Києві заперечення за вих. №09112020 від 09.11.2020 р., яке рішенням №924/1/26-15-04-13-11 від 20.11.2020 р. «Про надання відповіді на заперечення» було залишене без задоволення, Акт №1267 - без змін.

20.11.2020 р. на підставі Акта №1267 ГУ ДПС у м. Києві прийняте ППР за формою «ПС» №54460413, яким застосовано до ТОВ «СДС» штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 340,00 грн. за платежем: адміністративні штрафи та інші санкції.

При цьому за результатами адміністративного оскарження рішенням ДПС України №1949/6/99-00-06-03-01-06 від 26.01.2021 р. «Про результати розгляду скарги» прийняте ГУ ДПС у м. Києві ППР №54460413 було залишене без змін, а скарга Товариства за вих. №04122020 від 04.12.2020 р. - без задоволення.

Нарешті, ТОВ «СДС», вважаючи, що ППР №54460413 порушені його права та законні інтереси, звернулось до адміністративного суду з відповідною позовною заявою та просить про їх захист шляхом визнання такого ППР протиправним та його скасування.

Обґрунтуванням позовних вимог є те, що ТОВ «СДС» подало декларацію з податку на прибуток за 2019 р. разом із додатком ПП «Інформація про суми податкових пільг» (надалі - Додаток ПП), згідно із чим Звіт фактично подано у складі такої декларації своєчасно - 06.02.2020 р., тому висновки Акта №1267 не відповідають дійсності.

Також позивач вказує на відсутність у нього обов`язку складати і подавати до контролюючого органу окремий звіт про суми податкових пільг у зв`язку зі скасуванням 01.01.2020 р. такого обов`язку постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 р. №891 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. №1233» (надалі - Постанова №891).

Крім того, у позовній заяві Товариство посилається на незаконність проведення ГУ ДПС у м. Києві камеральної перевірки поза межами терміну її проведення - 22.10.2020 р., оскільки граничний строк для проведення такої перевірки сплинув 02.04.2020 р. Зазначена обставина, на думку позивача, зумовлює протиправність ППР №54460413, складеного за результатами відповідної перевірки.

Поряд із цим згідно із запереченнями ГУ ДПС у м. Києві, викладеними у відзиві на позовну заяву, ТОВ «СДС» було зобов`язане до 10.02.2020 р. подати саме Звіт за 2019 р., оскільки Товариство у 2019 р. користувалося податковою пільгою за податку на прибуток підприємств, що відображено у поданій останнім декларації з податку на прибуток за 2019 р., тим часом як Додаток ПП мав вперше подаватись починаючи зі звітних періодів 2020 р. у відповідності до внесених Постановою №891 змін, які набрали чинності 01.01.2020 р.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішенню спору по суті, і в залежності від встановленого суд приймає рішення про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний, у т.ч.:

- вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів (пп.16.1.2 п.16.1 ст.16 ПК України);

- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (пп.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України);

- подавати контролюючим органам інформацію, відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку з отриманням податкових пільг (суми отриманих пільг) та напрями їх використання (щодо умовних податкових пільг - пільг, що надаються за умови використання коштів, вивільнених у суб`єкта господарювання внаслідок надання пільги, у визначеному державою порядку) (пп.16.1.6 п.16.1 ст.16 ПК України).

За вимогами п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

При цьому згідно із п.30.1 ст.30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених п.30.2 цієї статті.

Системний аналіз вказаних вище положень дає підстави для висновку, що звіт про суми податкових пільг входить до змісту податкової декларації, оскільки наведені у п.30.1. ст.30 ПК України ознаки податкової пільги підпадають під вказане у п.46.1 ст.46 ПК України визначення податкової декларації, а саме - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору.

Пунктами 30.3 та 30.4 ст.30 ПК України встановлено, що платник податків вправі використовувати податкову пільгу з моменту виникнення відповідних підстав для її застосування і протягом усього строку її дії. Платник податків вправі відмовитися від використання податкової пільги (крім податкових пільг з податку на додану вартість) чи зупинити її використання на один або декілька податкових періодів, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Податкові пільги, не використані платником податків, не можуть бути перенесені на інші податкові періоди, зараховані в рахунок майбутніх платежів з податків та зборів або відшкодовані з бюджету.

За вимогами п.30.6 ст.30 ПК України суми податку та збору, не сплачені суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, обліковуються таким суб`єктом - платником податків. Облік зазначених коштів ведеться в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.30.9 ст.30 ПК України податкова пільга надається шляхом:

а) податкового вирахування (знижки), що зменшує базу оподаткування до нарахування податку та збору;

б) зменшення податкового зобов`язання після нарахування податку та збору;

в) встановлення зниженої ставки податку та збору;

г) звільнення від сплати податку та збору.

Водночас обов`язковим для виконання суб`єктами господарювання, які відповідно до ПК України не сплачують податки та збори до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, є Порядок обліку сум податків та зборів, не сплачених суб`єктом господарювання до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 р. №1233 у відповідності до п.30.6 ст.30 ПК України (надалі - Порядок №1233).

Так, п.2 та п.3 Порядку №1233 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та складає звіт про суми податкових пільг за формою згідно з додатком. Звіт подається суб`єктом господарювання за три, шість, дев`ять і дванадцять календарних місяців за місцем його реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду. У разі коли суб`єкт господарювання пільгами не користується, звіт не подається.

Аналогічний порядок подання щоквартальної податкової звітності визначений пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України, згідно із яким податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Отже, оскільки щодо таких форм податкової звітності як податкова декларація, розрахунок, звіт у відповідності до п.46.1 ст.46 ПК України використовується узагальнюючий термін «податкова декларація», тому положення пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України поширюються і на податкові звіти включно зі звітом про суми податкових пільг.

Поряд із цим з 01.01.2020 р. у Порядку №1233 набрали чинності зміни, внесені Постановою №891 у п.2 Порядку №1233, відповідно до яких суб`єкт господарювання, що не сплачує податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, веде облік сум таких пільг та відображає інформацію про суми податкових пільг у податковій звітності, що подається контролюючому органу у строки, встановлені ПК України. Також виключено п.3 Порядку №1233 та додаток до Порядку №1233 із формою, згідно з якою складався звіт про суми податкових пільг.

З метою реалізації положень Постанови №891 наказом Міністерства фінансів України від 14.11.2019 р. №481 «Про затвердження Змін до форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України за №1217/34188 від 06.12.2019 р. (надалі - Наказ №481), з 20.12.2019 р. до форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 р. №897 (у редакції наказу Міністерства фінансів України №467 від 28.04.2017 р.), були внесені ряд змін, проте лише з 01.01.2020 р. набрали чинності зміни, передбачені пп.3 п.1 та п.3 цього Наказу, а саме - Декларацію з податку на прибуток підприємств доповнено новим додатком ПП «Інформація про суми податкових пільг».

Таким чином, до 01.01.2020 р. суб`єкти господарювання, що не сплачують податки та збори у зв`язку з отриманням податкових пільг, зобов`язані були повідомляти контролюючі органи про суми таких пільг шляхом складання та подання Звіту за 3, 6, 9 і 12 календарних місяців за місцем своєї податкової реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду.

Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених п.137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду (п.137.4 ст.137 ПК України).

За результатом аналізу викладених вище положень суд дійшов висновку, що до 01.01.2020 р. суб`єкти господарювання, які скористалися пільгами з податку на прибуток підприємств, подають податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за базовий (звітний) податковий період, що дорівнює календарному року, а суми отриманих пільг з податку на прибуток підприємств відображають у звіті за формою згідно з додатком до Порядку №1233 за підсумками податкового (звітного) року, який подають за місцем своєї реєстрації протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового періоду, а тому суд погоджується із доводами відповідача про те, що 2019 р. - останній рік, за який необхідно було подати саме Звіт.

При цьому у разі подання суб`єктом господарювання податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2019 р., податковий (звітній) період розпочинається з 01.01.2019 р. і закінчується 31.12.2019 р., що є останнім календарним днем такого податкового (звітного) періоду.

Власне, з 01.01.2020 р. суб`єкти господарювання, які не сплачують податок на прибуток підприємств у зв`язку з отриманням податкових пільг, не подають до контролюючих органів звіт про суми податкових пільг, а ведуть облік сум таких пільг разом із відображанням їх у додатку ПП «Інформація про суми податкових пільг» до декларації з податку на прибуток підприємств за базовий (звітний) податковий період.

Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, ТОВ «СДС» 06.02.2020 р. подало до контролюючого органу декларацію з податку на прибуток підприємств за 2019 р. (реєстраційний №) разом із Додатком ПП, в якому відображено податкову пільгу з податку на прибуток підприємств за кодом 11020301 та найменуванням відповідно до Довідника пільг - «Фінансовий результат до оподаткування зменшується: на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років. Положення зазначеного пункту застосовуються з урахуванням пункту 3 підрозділу 4 розділу XX «Перехідні положення» цього Кодексу» на суму податку, не сплаченого до бюджету у зв`язку з отриманням податкової пільги (вивільнені від оподаткування кошти) у розмірі 20 328,00 грн. зі строком користування податковою пільгою у звітному періоді з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р.

Також у позовній заяві Товариством підтверджується факт користування податковою пільгою з податку на прибуток підприємств у 2019 р. на суму 20 328,00 грн., у зв`язку із чим останній на виконання вимог пп.16.1.6 п.16.1 ст.16, п.30.6 ст.30 ПК України та п.2 Порядку №1233 був зобов`язаний відобразити інформацію про суми податкових пільг за 12 календарних місяців 2019 р. саме у Звіті, складеному за формою згідно з додатком до Порядку №1233, та подати такий Звіт до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації в межах 40-денного терміну, що настає за останнім календарним днем податкового періоду, тобто до 10.02.2020 р.

Проте як за результатом проведеної ГУ ДПС м. Києва камеральної перевірки своєчасності подання Звіту за 2019 р., так і під час судового розгляду даної справи було встановлено неподання Товариством такого Звіту в межах граничного терміну подання податкової звітності, передбаченого пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України, що свідчить про неналежне виконання позивачем вимог, установлених цим Кодексом та Порядком №1233, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Водночас суд критично ставиться до посилань позивача на відображення інформації про використані пільги у Додатку ПП та фактичне подання ТОВ «СДС» Звіту у складі декларації з податку на прибуток підприємств за 2019 р., оскільки Додаток ПП почав вперше подаватися починаючи зі звітних періодів 2020 р.

Поряд із цим слід звернути увагу, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Вчинення платниками податків, їх посадовими особами та посадовими особами контролюючих органів порушень законів з питань оподаткування та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України (п.109.1 та п.109.2 ст.109 ПК України).

Відповідно до п.120.1 ст.120 ПК України неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до п.49.2 ст.49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

За таких обставин оскільки позивач у 2019 р. користувався пільгою з податку на прибуток підприємств, а станом на 10.02.2020 р. вказаний Звіт не подано до контролюючого органу за місцем реєстрації, суд вважає обґрунтованим висновок контролюючого органу, викладений в Акті №1267, про порушення ТОВ «СДС» вимог податкового законодавства та наявність підстав для притягнення останнього до відповідальності у вигляді накладення штрафу за оскаржуваним ППР №54460413.

При цьому безпідставними, на думку суду, є посилання позивача на порушення контролюючим органом строку проведення камеральної перевірки, встановленого п.76.3 ст.76 ПК України, де зазначено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання, оскільки камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених ст.102 цього Кодексу.

Згідно із пп.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

Камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком (п.76.1 ст.76 ПК України).

Суд звертає увагу, що відповідно до п.102.1 ст.102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених п.102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до ст.39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п.133.4 ст.133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Зміст наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що предметом камеральної перевірки, окрім питань правильності оформлення податкових декларацій та уточнюючих розрахунків, можуть бути й інші питання, зокрема пов`язані із поданням/неподанням, своєчасним поданням/неподанням звіту про суми податкових пільг, а тому за вимогами п.102.1 ст.102 ПК України така перевірка може бути проведена протягом 1095 днів за останнім днем граничного строку його подання.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду К/9901/55571/18 від 21.02.2019 р. (справа №808/2404/17), №К/9901/56338/18 від 19.02.2019 р. (справа №823/457/18), №К/9901/26828/19 від 03.04.2020 р. (справа №160/933/19), №К/9901/45934/18 від 19.05.2020 р. (справа №804/3926/17).

Таким чином, оскільки останній день граничного строку подання Звіту 10.02.2020 р., факт складення ГУ ДПС у м. Києві Акта №1267 за результатом камеральної перевірки ТОВ «СДС» 22.10.2020 р. свідчить про проведення такої перевірки в межах строку давності, визначеного ст.102 ПК України., згідно із чим суд вважає помилковими доводи позивача про порушення відповідачем граничного строку її проведення.

Підсумовуючи вищенаведене, висновки Акта №1267 про порушення позивачем вимог пп.49.18.2 п.49.18 ст.49 ПК України суд вважає обґрунтованими та підтвердженими наявними у справі доказами, тому застосування ГУ ДПС у м. Києві до Товариства штрафних санкцій на суму 340,00 грн. є правомірним, а підстави для скасування ППР №54460413 - відсутні.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні) сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01 від 06.09.2005 р., п.89), «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 18.07.2006 р., п.23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04 від 10.02.2010 р., п.58) принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 09.12.1994 р., п.29).

Відповідно до ч.5 та ч.8 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Підсумовуючи вищевикладене, наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази суд вважає достатніми для висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «СДС», оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття ним ППР №54460413.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, яка не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціальний дорожній сервіс» відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова