Справа № 420/15141/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44; ) в особі Малиновського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 23в) про визнання протиправними дій щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994р. у вигляді паспортної книжечки, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Малиновського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якій позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу Малиновського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі територіального підрозділу Малиновського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 .

Ухвалою від 28.08.2021 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи; визначено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст. 258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 19.08.2021р. звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Малиновського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою (вх. №К-582/6/5114-21 від 19.08.2021р.) про оформлення та видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 р. У вказаній заяві позивачем повідомлено про відмову за релігійними переконаннями від оформлення і отримання паспорта у формі ID-картки. Позивач отримав відмову, яку вважає протиправною та такою, що порушує норми національного та міжнародного законодавства. Видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки відповідачем не проведено, незважаючи на те, що позивач має законне право на оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки, що призводить до порушення його конституційних прав. З урахуванням зазначеного, посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), позивач зазначив про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 51665/21 від 20.09.2021 р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що у заяві позивача про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки від 23.08.2021р. останній зазначив про неможливість користування паспортом у вигляді ID-картки, оформленим та виданим у 2017 році з релігійних переконань. За результатами розгляду вказаної заяви Малиновським районним відділом у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області позивачу надано відповідь від 20.08.2021р. у межах строку, визначеного Законом України «Про звернення громадян» та зазначено про відсутність у ДМС та її територіальних органів/підрозділів законних підстав для оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992р. Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України посвідчують особу чи її спеціальний статус» не передбачено права та підстав для видалення з Реєстру даних. Зокрема унікальний номер запису в цьому Реєстрі не може бути видалений, якщо особа отримувала документи із застосуванням засобів Реєстру. Згідно відомостей в Єдиному демографічному реєстрі позивач значиться документованим паспортом громадянина України у вигляді пластикової картки типу ID-1 з безконтактним електронним носієм. При оформленні першого паспортного документа у вигляді картки згідно заяви-анкети у 2017 р. позивач надав згоду на внесення своїх персональних даних до ЄДДР та внесення їх до безконтактного електронного носія (паспорт громадянина України у вигляді ID-картки). Більш того, паспорт позивача № НОМЕР_1 від 28.08.2017р. є діючим, із заявою про втрату паспорта позивач не звертався.

23.09.2021р. (вх. № 52562/21) від позивача надійшла відповідь на відзив.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

19.08.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 р. за формою, затвердженою постановою Верховної Ради України № 2503-XІІ від 26.06.1992 р., у зв`язку з закінченням терміну дії паспорта громадянина України (а.с. 13-14).

У поданій заяві позивач зазначив про неможливість користування паспортом у вигляді ID-картки, оформленого та виданого у 2017 році з релігійних переконань.

20.08.2021р. (вих. № 5114-1918/5114.1-21) Малиновським районним відділом у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за результатами розгляду звернення позивача щодо оформлення та видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки за формою, затвердженою постановою Верховної Ради України № 2503-XІІ від 26.06.1992 р. без використання засобів Державного демографічного реєстру, повідомлено про відсутність підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді книжечки за формою, затвердженою постановою Верховної Ради України № 2503-XІІ від 26.06.1992 р. (а.с. 15-16).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-V від 20.11.2012 р.; Законом України «Про захист персональних даних»№2297-VІ від 01.06.2010 р. ; Постановою Кабінету Міністрів України №784 від 18.10.2017 р., якою затверджено Порядок ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації (далі Порядок №784); Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №152 від 07.05.2014 р. (далі - Порядок №152).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», єдиний державний демографічний реєстр (далі - Реєстр) - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних.

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі (далі - УНЗР) та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).

Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Зокрема, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон містять безконтактний електронний носій. Особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія.

Оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус»).

Постановою Кабінету Міністрів України №784 від 18.10.2017 р. затверджено Порядок ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації.

Метою ведення Реєстру є ідентифікація особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення документів, а також у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, ведення обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування особи (п. 3 Порядку №784).

Внесення до Реєстру інформації про особу та видані їй документи здійснюється уповноваженими суб`єктами у разі: оформлення документів, якщо на цей час зазначена інформація не внесена до Реєстру або змінилася; реєстрації місця проживання чи місця перебування; реєстрації актів цивільного стану; за бажанням особи, якщо інформація про неї не внесена до Реєстру (п. 8 Порядку №784).

Пунктами 9, 10, 11 Порядку №784 встановлено, що у разі коли інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).

Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.

Заявник для внесення інформації до Реєстру за власним бажанням звертається до територіального органу/територіального підрозділу розпорядника Реєстру за зареєстрованим місцем проживання.

Інформація про особу, зміни і доповнення вносяться до Реєстру в хронологічному порядку окремими записами за унікальним номером запису в Реєстрі.

У внесенні інформації до Реєстру може бути відмовлено у випадках, визначених Законом. Відмова у внесенні інформації до Реєстру, в тому числі у виправленні, поновленні та анулюванні внесеної інформації, може бути оскаржена у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних», згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди. Знеособлення персональних даних - вилучення відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати особу. Обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем. Персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 6 ст. 6 Закону України Про захист персональних даних).

Згідно із ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних», персональні дані видаляються або знищуються у порядку, встановленому відповідно до вимог закону.

Персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі:

1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом;

2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом;

3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;

4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Судом встановлено, що при оформленні першого паспортного документа у вигляді картки згідно заяви-анкети у 2017 р. позивач надав згоду на внесення своїх персональних даних до ЄДДР та внесення їх до безконтактного електронного носія (паспорт громадянина України у вигляді ID-картки).

Тобто, при зверненні до органів міграційної служби з заявою-анкетою для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України згідно з положеннями Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», позивачем надано згоду на обробку персональних даних, шляхом підписання відповідної заяви.

Також, судом встановлено, що оскільки інформація про ОСОБА_1 вносилася до Реєстру вперше, то відповідними органами здійснено ідентифікацію особи, після завершення якої в автоматичному режимі сформовано УНЗР та зафіксовано відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі).

Доказів, що у внесеній відносно позивача інформації наявні помилки чи неточності - матеріали справи не містять.

Таким чином, оскільки інформація про позивача отримана з дозволу останнього та без порушень вимог Законів України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» і «Про захист персональних даних», та є достовірною, то відсутні підстави для видалення УНЗР, а також даних щодо особи позивача.

До того ж, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Порядком №784 не передбачено можливості та механізму скасування, видалення та знищення УНЗР.

Статтею 8 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» передбачено гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.

За приписами ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постанові по справі №260/99/19 від 21.08.2020 р.

Стосовно посилань позивача на власні релігійні переконання, яким суперечить присвоєння номера УНЗР, суд зазначає, що вказані посилання не стосуються предмету розгляду даної адміністративної справи, оскільки присвоєння УНЗР передбачене порядком виготовлення паспорта, оформлення та видача якого були можливими лише за самостійним зверненням позивача, який підписуючи відповідну заяву надав згоду на обробку персональних даних. УНЗР був сформований в автоматичному режимі та є результатом проведення ідентифікації особи позивача при оформленні паспорта.

У свою чергу, посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 від 19.09.2018 р. щодо відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки не є релевантними до даної адміністративної справи, оскільки стосуються справ щодо вимог осіб до територіальних органів ДМС видати паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992 року.

У справі №806/3265/17 Великою Палатою Верховного Суду питання видалення даних з Реєстру не розглядалося, а тому її висновки не можуть бути застосовані у даному випадку.

При прийнятті рішення суд також враховує, що при зверненні до відповідача із заявою від 19.08.2021р. позивачем не надано документи, перелік яких наведений у п. 4.2 Наказу № 456, п. 13 розділу 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992 р.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що підстав для знищення номера УНЗР, який не є персональними даними, а є цифровим ідентифікатором особи, що був присвоєний ОСОБА_1 під час оформлення біометричного паспорта відсутні, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ; паспорт НОМЕР_1 , виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65014, м. Одеса, вул. Преображенська, 44; ) в особі Малиновського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65080, м. Одеса, вул. Ак. Філатова, 23в) про визнання протиправними дій щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994р. у вигляді паспортної книжечки, зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Самойлюк Г.П.

.