Справа № 640/14191/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

1. витребувати від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру України оригінали Поземельних книг земельних ділянок із кадастровими номерами :06:002:0001, :06:002:0003, :06:002:0009 у двох їх формах: паперовій формі та у електронній формі (на DVD/CD диску), а також витребувати належним чином завірені копії цих Поземельних книг на паперових носіях для суду і позивача (включно з копіями Поземельних книг у їх електронній формі), та дослідити вказані документи в судовому засіданні:

- для кожної із вказаних Поземельних книг встановити загальну кількість її аркушів, а також відповідність (ідентичність) кількості аркушів цих книг у їх паперовій та електронній формі;

- встановити відповідність (ідентичність) інформації, відображеної на кожному з аркушів вказаних вище Поземельних книг у їх паперовій та електронній формі;

- встановити відповідність/невідповідність кожного з аркушів вказаних вище Поземельних книг вимогам законодавства (на час відкриття Поземельних книг і на час внесення змін/відомостей до них), на підставі чого встановити дійсність кожного документа (як окремих аркушів, так і Поземельних книг в цілому);

- встановити відповідність кожного з аркушів витребуваних Поземельних книг №№ :06:002:0001, :06:002:0009 тим, які позивач отримав від Головного управління Держгеокадастру у Львівській області при розгляді адміністративної справи № 380/1366/20;

- встановити відповідність інформації, відображеної в Поземельних книгах №№ :06:002:0001, :06:002:0003, :06:002:0009 як у паперовій формі, так і в електронній формі, тим даним, які відображені в державних актах, на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: - :06:002:0001 (площею 0,1000 га, надана для обслуговування житлового будинку, власники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державний акт зареєстрований 17.05.2005 за № 01:05:438:00939 у Книзі записів 01-5); - :06:002:0003 (площею 0,1123га, надана для ведення садівництва, власник ОСОБА_1 , державний акт зареєстрований 15.01.2003 за № 1147 у Книзі записів 3-5-2); -:06:002:0009 (площею 0,1124 га, надана для ведення садівництва, власник ОСОБА_2 , державний акт зареєстрований 09.09.2004 за № 01:04:438:00852 у Книзі записів 01-5);

- встановити всі зміни, які вносились у Поземельні книги №№ :06:002:0001, :06:002:0003, :06:002:0009 після дат реєстрації відповідних державних актів, зазначених вище у пункті 2.5, в частині зміни власників цих земельних ділянок.

2. У випадку, якщо у паперовій та електронній формах Поземельних книг №№ :06:002:0001, :06:002:0003, :06:002:0009 буде встановлена відмінна кількість аркушів і/або не ідентичність інформації (змісту) цих аркушів і/або встановлений факт наявності аркушів, створених з порушенням норм законодавства (недійсних документів), зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області і Держгеокадастр України (як контролюючий орган) забезпечити:

- усунення виявлених порушень шляхом оформлення відповідних аркушів Поземельної книги (книг) а також інших документів (при необхідності) згідно з вимогами законодавства;

- надання позивачу належним чином завірені копії виправлених Поземельних книг.

3. Встановити факт, що Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області, Держгеокадастром України, а також попередніми органами щодо яких зазначені відповідачі виступають правонаступниками, вчинялись тривалі (багаторічні) неправомірні дії, які полягали, зокрема, у: виготовленні земельно-кадастрових документів із недостовірними даними; взаємній круговій поруці щодо приховування від позивача інформації, що стосується його особисто; наданні іншим органам, позивачу і суду недостовірної інформації; невиконанні судових рішень, які набрали законної сили, що порушило права позивача: на отримання інформації, зокрема конфіденційної щодо права власності, яке захищене положеннями частини 3 статті 32 і частини 1 статті 40 Конституції України, а також частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; права на мирне володіння і вільне розпорядження своїм майном, захищене частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції і статтею 41 Конституції України; права на повне виконання у розумний строк кінцевого судового рішення, винесеного на користь позивача, захищене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частиною 1 статті 129 Конституції України; права на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, захищене частиною 1 статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

4. Визнати факт, що внаслідок неправомірних дій Головного управлінням Держгеокадастру у Львівській області і Держгеокадастру України позивачу та його сім`ї завдано значної матеріальної та моральної шкоди.

5. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області (; адреса: проспект В`ячеслава Чорновола, 4, м. Львів, 79019) і Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру України (; адреса: вул. Народного Ополчення 3, м. Київ, 03151) відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, яка завдана ОСОБА_1 (реєстраційний номер ОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) у розмірі, що становить 2353,5 розмірів мінімальних заробітних плат, розподіливши вказану суму відшкодування між обома відповідачами порівну із врахуванням наступних складових компенсаційних виплат:

- судові витрати (втрати) - у розмірі, що становить 0,1 розмір мінімальної заробітної плати;

- втрати, пов`язані із неправомірними діями відповідачів - у розмірі, що становить 2 294,4 розмірів мінімальної заробітної плати;

- компенсацію за завдану моральну шкоду - у розмірі, що становить 59 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2021 позовну заяву та додані до неї матеріали - повернуто.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати її, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 13 ст. 10, ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позивачем необґрунтовано об`єднано позовні вимоги в одне провадження з метою зміни підсудності справи та об`єднано в одне провадження вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції порушив норми чинного законодавства, оскільки фактично обмежив право позивача на захист своїх прав у судовому порядку, що є підставою для її скасування.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Вимоги до позовної заяви встановлені статтею 160 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 6 частини 4 статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Згідно з частиною 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Разом з цим, заборони щодо об`єднання в одне провадження кількох вимог встановлені частинами 4, 5 статті 172 КАС України.

Так, за приписами частин 4, 5 статті 172 КАС України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Системний аналіз вищезазначених норм процесуального права свідчить про те, що позовна заява підлягає поверненню на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України лише у разі порушення правил об`єднання позовних вимог, що може полягати виключно в об`єднанні в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, або щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Як вбачається з позовної заяви вона обґрунтована тим, що Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області вчинялись тривалі (багаторічні) неправомірні дії, які полягали, зокрема, у виготовленні земельно-кадастрових документів із недостовірними даними.

У той же час, з позовної заяви вбачається, що позовні вимоги, які заявлені до Державної служби України з питань геодезії стосуються не розгляду/не належного розгляду заяв позивача у порядку Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про доступ до публічної інформації», що було встановлено судовим рішенням у справі № 826/3985/17.

Таким чином, вказані позовні вимоги підсудні різним адміністративним судам, територіальна юрисдикція яких поширюється на Львівську область та на м. Київ, у зв`язку із чим позивачем необґрунтовано об`єднано позовні вимоги в одне провадження з метою зміни підсудності справи.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою.

Крім того, з позовної заяви вбачається, що позивач просить суд встановити та визнати факти у відношенні до відповідачів.

Разом з тим, як вбачається з позову позивачем заявлено вимоги про зобов`язання відповідачів відшкодувати матеріальну і моральну шкоду, яка завдана позивачу у розмірі, що становить 2353,5 розмірів мінімальних заробітних плат, розподіливши вказану суму відшкодування між обома відповідачами порівну із врахуванням наступних складових компенсаційних виплат: судові витрати (втрати) - у розмірі, що становить 0,1 розмір мінімальної заробітної плати. Втрати, пов`язані із неправомірними діями відповідачів - у розмірі, що становить 2294.4 розмірів мінімальної заробітної плати; компенсація за завдану моральну шкоду - у розмірі, що становить 59 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Разом з тим, як вірно було встановлено судом першої інстанції, у позові не заявлено вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, якими заподіяно позивачу вказаної вище матеріальної та моральної шкоди.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем необґрунтовано об`єднано в одне провадження вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем необґрунтовано об`єднано позовні вимоги в одне провадження з метою зміни підсудності справи та об`єднано в одне провадження вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, то на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України позовну заяву слід повернути позивачу.

При цьому, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для повернення позовної заяви та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно визначено норми процесуального права, які підлягають застосуванню.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.06.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 25.10.2021.