Справа № 640/27286/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного антикорупційного бюро України, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Національного антикорупційного бюро України щодо ненадання інформації та копій документів, запитуваних в адвокатському запиті від 26 жовтня 2020 року вих.№2239;

- зобов`язано Національне антикорупційне бюро України в строк не пізніше п`яти робочих днів з дня набрання судовим рішенням у цій справі законної сили надати інформацію та копії документів, які запитувалися в адвокатському запиті від 26 жовтня 2020 року вих.№2239, за адресою адвокатів Панченко О.В. пров. Хрестовий, 2, пов.5, м. Київ, 01010.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення суду, виключивши з мотивувальної частини висновки суду щодо того, що запитувана адвокатом інформація не є таємницею досудового розслідування, стосується владних управлінських функцій відповідача, а також що ненадання Відповідачем інформації, зазначеної в адвокатському запиті призвело до порушення прав та інтересів адвоката, оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом першої інстанції при розгляді справи не враховано доводів та аргументів Національного бюро, викладених у відзиві на позовну заяву та не надано оцінку документам, які до нього додавались у зв`язку з чим прийнято рішення за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та допущено порушення норм процесуального права. Крім того, Національне бюро вважає, що рішенням неправильно застосовано до обставин справи постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі № 826/7244/18 та безпідставно зазначено про не взяття до уваги постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 686/23317/13-а.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, закривши провадження у справі, виходячи з наступного

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000436 від 10 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

Захист прав та інтересів ОСОБА_1 у цьому кримінальному провадженні здійснює Адвокатське об`єднання "АВЕР ЛЄКС" на підставі договору про надання правової допомоги від 25 вересня 2020 року №109. 26 жовтня 2020 року.

Адвокат згаданого адвокатського об`єднання Просянюк О.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 26 жовтня 2020 року звернулася до Національного антикорупційного бюро України із адвокатським запитом, в якому просила:

1) надати інформацію про те, чи надходила до Національного антикорупційного бюро України від Служби безпеки України заява ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вчинення кримінального правопорушення від 09 липня 2020 року;

2) у разі, якщо заява ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення від 09 липня 2020 року надходила до Національного антикорупційного бюро України від Служби безпеки України, то:

- повідомити дату надходження такої заяви та супровідного листа, а також вказати яким чином (поштою чи нарочно) вказану заяву було отримано Національним антикорупційним бюро України;

- надати копію супровідного листа Служби безпеки України, з яким надійшла заява ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про вчинення кримінального правопорушення від 09 липня 2020 року;

- надати інформацію про вхідний реєстраційний номер та дату реєстрації у вхідній кореспонденції листа Служби безпеки України, яким переслано заяву ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про вчинення кримінального правопорушення від 09 липня 2020 року;

- надати витяг з автоматизованої системи електронного документообігу або витяг з журналу реєстрації, або копію реєстраційної картки, які підтверджують реєстрацію поданої від імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заяви про вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке внесеня до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000436 від 10 липня 2020 року та/або підвереджують реєстрацію листа Служби безпеки України, яким переслано дану заяву.

3) відповідь надіслати на адресу Адвокатського об`єднання, а її скан-копію на відповідну адресу електронної пошти.

На підтвердження своїх повноважень адвокат додала до адвокатського запиту копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 27 квітня 2006 року №2548 та копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 .

Листом від 29 жовтня 2020 року №1136 Національне антикорупційне бюро України відмовило адвокату Просянюк О.В. в наданні запитуваної інформації, мотивуючи частиною першою статті 222 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої запитувана інформація та документи становлять таємницю досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000436. Водночас повідомлено, що 06 жовтня 2020 року, в порядку статті 221 Кримінального процесуального кодексу України адвокату було надано для ознайомлення матеріали вказаного кримінального провадження, які містили, поміж іншого, запитувані документи з відповідною інформацією.

Вважаючи, що вказаний лист не містить відповіді на питання, поставлені в адвокатському запиті, позивач звернувся з даним позовом до суду за їх захистом.

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, з підстав того, що за відсутності порушених відповідачем прав та інтересів безпосередньо позивача, у суду відсутні підстави для задоволення її позовних вимог, тому позовна заява задоволенню не підлягає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і кримінальних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 914/2006/17.

Поряд із цим, як зазначалося, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є також і вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша стаття 1 Закону № 2939-VI).

З огляду на пункт 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.

Відповідач, реалізуючи свої повноваження, наділений правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону № 2939-VI.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач вважає протиправними дії відповідача, які виявилися у ненаданні належної відповіді на адвокатський запит.

Колегія суддів звертає увагу, що в Листі від 29 жовтня 2020 року №1136 Національне антикорупційне бюро України, що відповідно до якої запитувана інформація та документи становлять таємницю досудового розслідування в кримінальному провадженні №0000436.

Так, у межах кримінального провадження, яке складається зі стадій досудового розслідування і судового провадження, під час здійснення процесуальних дій у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, здобуваються, фіксуються й оформляються відомості та документи про фактичний й юридичний склад діяння, яке посягає на об`єкти захисту права.

Проте, відомості про кримінальне правопорушення (про злочин), обставини його скоєння, про процесуальні дії у зв`язку із вчиненням такого діяння, про конкретний склад суб`єктів одного чи кількох кримінальних проваджень, про статус, права та обов`язки учасників таких відносин, про стадії та етапи кримінального провадження, про оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, про порядок вчинення процесуальних дій, пов`язаних з наданням міжнародної правової допомоги на території України та оскарження рішення, дій чи без діяльності органів державної влади, їх посадових осіб у зв`язку з наданням такої допомоги та інші відомості, які охоплюються предметом кримінально-правового регулювання, за змістом, значенням, сферою виникнення та функціонування, за причинами виникнення, за правовим механізмом регулювання цих відносин, за способом і джерелами встановлення відомостей про вчинення забороненого нормами закону України про кримінальну відповідальність діяння, або виконання процесуальний дій у зв`язку із вчиненням діяння, не можуть ототожнюватися й охоплюватися загальним поняттям інформації в сенсі положень Закону.

Відомості і документи в кримінальному провадження - це конкретне індивідуально виражене знання чи річ про подію порушення об`єкта права, який перебуває під охороною кримінально-правової норми права. Ці відомості встановлюються спеціальними процесуальними засобами. За їх допомогою відбувається вирішення справи, під яким у кримінально-правовому значенні може розумітися встановлення наявності або відсутності події із зовнішніми і внутрішніми ознаками, які мають певне кримінально-правове значення, а також застосування до події відповідної правової норми через пізнання її шляхом тлумачення або аналогії.

Інформація про подію кримінально-караного діяння та його наслідки із джерела фактичних відомостей про якусь частину події набуває ознак джерела доказу після перетворення, трансформації цієї інформації шляхом застосування процесуальних дій, передбачених КПК України.

Процесуальні дії провадяться в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Вони провадяться за наявності для цього відповідних підстав та передумов, передбачених законом. Вони не можуть провадитися за межами кримінального провадження. Сторона обвинувачення не повинна порушувати прав особи, щодо якої здійснюється процесуальна дія. Особа яка вважає, що під час досудового розслідування, яке провадиться на території України, або під час здійснення процесуальної дії у зв`язку з вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 КПК України), має право оскаржити рішення, дія чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування до суду.

За змістом частини 2 статті 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Таким чином, інформацією, яка містить таємницю досудового розслідування, є та, яку було створено або одержано відповідачем у кримінальному провадженні після внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення. Доступ до такої інформації мають учасники кримінального провадження та інші особи.

Кримінальний процесуальний кодекс України регламентує спеціальний порядок доступу (ознайомлення) учасників кримінального провадження з інформацією, створеною (одержаною) у ході досудового розслідування та судового провадження відповідної кримінальної справи. А тому доступ учасників кримінального провадження до інформації, створеної (одержаної) у ході досудового розслідування, забезпечується в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Інші особи, які не є учасниками кримінального провадження, можуть реалізувати своє право на отримання відповідної інформації за наявності підстав, передбачених частиною 1 статті 222 Кримінального процесуального кодексу України.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000436 від 10 липня 2020 року стосовно ОСОБА_1 (позивача) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 369 Кримінального кодексу України.

З аналізу вищезазначених норм права, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку позивач та його адвокат має право доступу до матеріалів кримінального провадження №0000436.

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву, в апеляційній скарзі та у Листі від 29 жовтня 2020 року №1136 зазначив, що 06 жовтня 2020 року, в порядку статті 221 Кримінального процесуального кодексу України адвокату було надано для ознайомлення матеріали вказаного кримінального провадження, які містили, поміж іншого, запитувані документи з відповідною інформацією.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI ) визначає, що адвокатський запит - як письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту (частина перша стаття 24 Закону № 5076-VI).

За приписами стаття 24 Закону № 5076-VI орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

З огляду на встановлені судами обставини справи, адвокатом до відповідача був спрямований саме адвокатський запит у відповідності та порядку ст. ст. 20, 24 Закону № 5076-VI. Спрямування таких запитів, є реалізацією адвокатом свого права визначеного цим Законом.

Наведені законодавчі положення дають підстави стверджувати, що подання адвокатом адвокатського запиту до органу державної влади про надання певної інформації на підставі положень Закону № 5076-VI не робить і не надає такому зверненню форми та якості критерія, що сам по собі визначає форму судочинства, оскільки професійні права адвоката й вибір видів та способів здійснення адвокатської діяльності корелюються умовами природи спірних правовідносин, у яких адвокат у відповідній формі та порядку надає послуги клієнту. Інакше кажучи, якщо адвокат захищає особу, яку звинуватили у злочині, або надає правову допомогу свідку у кримінальному провадженні (пункт 2 частина перша статті 66 КПК України), представляє інтереси фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, його повноваження адвоката мають здійснюватися з урахуванням положень процесуальних норм права, які регулюють порядок звернення за захистом від стверджуваного порушення права і відповідно професійні права адвоката, як представника (захисника, репрезентанта) клієнта.

Виходячи з наведених правових норм та встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що адвокатський запит не є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, у зв`язку з чим відносини, які склалися між адвокатом позивача та відповідачем щодо зобов`язання останнього на адвокатські запити надати відповідь та можливість ознайомитися з певними матеріалами кримінальної справи, не може бути публічно-правовими у розумінні КАС України.

Колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладений в постановах від 29 квітня 2020 року по справі № 826/2106/17 (провадження № 11-1055апп19) та від 16 січня 2019 року по справі № 686/23317/13-а (провадження № 11-1193апп18) щодо застосування відповідних норм права при вирішенні спірних правовідносин. При вирішенні подібних за своєю правовою суттю правовідносин Великою Палатою Верховного Суду зроблені аналогічні висновки. Велика Палата Верховного Суду дійшла до висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатські запити в рамках кримінальної справи не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)».

Таким чином, зважуючи на тлумачення ЄСПЛ поняття «судом, встановленим законом», суд апеляційної інстанції, з метою дотримання юрисдикції, визначеної чинним законодавством України, виходячи з характеру спірних правовідносин, які підлягають врегулюванню в рамках іншого судочинства, дійшов висновку, що адміністративний суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції відносно зазначених у даній справі спірних правовідносин.

Враховуючи суть спірних правовідносин, правові висновки Великої Палати Верховного Суду, зроблені в подібних правовідносинах, висновки викладені також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року по справі № 826/11699/18 (адміністративне провадження № К/9901/16573/19) колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду першої інстанції про підсудність цієї справи адміністративному суду та наявність підстав для задоволення адміністративного позову, був помилковим.

У відповідності до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Крім того, колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 826/2106/17 (провадження № 11-1055апп19), що положення процесуальних законів про передачу справу до суду відповідної юрисдикції не можуть бути застосовані, позаяк до провадження, яке здійснюється за правилами кримінального процесуального законодавства, не можуть направлятися для розгляду звернення у формі позовної заяви. КПК України не передбачає оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування шляхом подання позовної заяви, які притаманні для інших видів судочинства. Відсутність у КПК України позовної форми оскарження рішень, дій та бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора унеможливлює й передачу цієї справи до суду кримінальної юрисдикції за наслідками касаційного перегляду.

До сказаного слід додати, що доповнення про передачу справи до суду відповідної юрисдикції після рішення про закриття провадження справи в тій юрисдикцій, у якій вона була розглянута, Законом № 460-IX були внесені до КАС України, Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України, але не в КПК України, що своєю чергою дає підстави вважати, що передача справи з підстав, передбачених статтею 354 КАС України, має відбуватися в межах юрисдикцій, які регулюються цими Кодексами.

Колегія суддів не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції.

З урахуванням зазначених обставин та норм права, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, тому ухвалене судове рішення підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України.

Так, колегія суддів не бере до уваги посилання суду першої інстанції на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по справі №826/7244/18, оскільки у цій справі запитувана інформація стосувалася лише переліку кримінальних проваджень, за якими до ЄРДР внесені відомості про вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, а також стосовно дат, номерів, обставин та кваліфікації внесених відомостей до ЄРДР.

У справі, яка розглядається судом апеляційної інстанції запитувана адвокатом Просянюк О.В. інформація стосується процесуальних дій, які були вчинені відповідачем у рамках кримінального провадження, яке здійснюється компетентними органами, а тому, в даних правовідносинах застосовуються висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 29 квітня 2020 року по справі № 826/2106/17 (провадження № 11-1055апп19), яка є типовою до даних правовідносин.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскільки відповідачем 11 грудня 2020 року подано відзиву, в якому зазначено про закриття провадження у справі, а судом першої інстанції не надано належної оцінки даному клопотанню.

Щодо клопотання відповідача про стягнення судового збору за подання апеляційної скарги з позивача, колегія суддів вважає, що дані вимоги не підлягають задоволенню у відповідності до вимог ч. 2 ст. 139 КАС України, оскільки суб`єктом владних повноважень не понесені витрати із залучення свідків та проведення експертизи.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Приписи пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України визначають, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги частково та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного антикорупційного бюро України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

А.Ю. Коротких