Справа № 420/10610/21
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РЕСТАЙМ до Одеської митниці Держмитслужби, про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA500490/2021/000006/2 від 19.02.2021 року, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2021 р. № UA500490/2021/00039, вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю РЕСТАЙМ до Одеської митниці Держмитслужби, в якому просило:

-визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби від 19 лютого 2021 року № UA500490/2021/000006/2 «Про коригування митної вартості товарів» та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2021 р. № UA500490/2021/00039.

ІІ. Аргументи сторін.

(а) Позиція позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач у якості покупця уклав з фірмою JIANGXI DIFENO SHOES CO. LTD (Китайська народна республіка) у якості продавця зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів від 07.09.2020р. № DТ-21002.

Продавець виконав умови контракту та поставив товар покупцю в обумовлені строки та, з метою митного оформлення товару та для підтвердження його митної вартості, представником позивача відповідачу були подані всі документи перелік яких передбачений ч.2 ст.53 Митного кодексу України.

Проте, після обробки електронної митної декларації співробітником Одеської митниці Держмитслужби було повідомлено позивача про те, що відповідачем під час аналізу товаросупровідних документів встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, не містяться усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів та перелічено ряд, на думку митниці, розбіжностей.

Відповідач здійснив коригування митної вартості товару в бік збільшення з використанням другорядних методів, що також є порушенням з боку відповідача. Наділі керуючись ст.55 МКУ товар, було випущено у вільний обіг лише після надання фінансових гарантій.

Позивач зазначив, що в результаті протиправний дій відповідача, позивачем було надмірно сплачено 463111,65 грн.

Позивач вважає , що рішення Одеської митниці Держмитслужби від 19 лютого 2021 року № UA500490/2021/000006/2 «Про коригування митної вартості товарів» та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2021 р. № UA500490/2021/00039 є протиправними та такими, що належать до скасування.

(б) Позиція відповідача

07.10.2021 р. від відповідача надійшов відзив, в якому він просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митними деклараціями було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином відповідач вважає, що митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю РЕСТАЙМ.

ІІІ. Процедура та рух справи

29.06.2021 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами загального позовного провадження.

18.10.2021 р. суд, ухвалою занесеною до протоколу судового засідання продовжив підготовче провадження до 90 днів, закрив підготовче провадження та продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

ІV. Обставини справи, встановлені судом, та докази на їх підтвердження

Позивач у якості покупця уклав з фірмою JIANGXI DIFENO SHOES CO. LTD (Китайська народна республіка) у якості продавця зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів від 07.09.2020р. № DТ-21002.

Згідно з п.1.1 контракту продавець зобов`язався продати товар (жіноче і чолове взуття), а покупець прийняти та оплатити товар згідно з інвойсом (що підготовлений на підставі заказу (ордера) покупця), що додається до кожної окремої поставки товару та є невід`ємною частиною дійсного контракту.

Відповідно до п.1.2 контракту кількість, ціна та якість товару вказується в інвойсі, що додається до кожної окремої поставки товару.

У п.1.4 контракту сторони визначили загальну суму контракту, що склала 54800 доларів США.

В подальшому, у зв`язку із збільшенням вартості товару, 10 січня 2021 року сторони уклали додаткову угоду до договору № ОТ-2Ю02, що є його невід`ємною частиною, якою погодили, що загальна сума контракту буде складати 63 967, 20 доларів США.

Разом з тим, відповідно до п, 1.2. Контракту, кількість, ціна та якість товару вказується в інвойсі, що додається до кожної окремої поставки товару.

На виконання вищевказаного пункту Контракту та з метою митного оформлення товарів китайським контрагентом було передано позивачу відповідний Інвойс від 06.01.2021 року № ОТ-21002 з посиланням на контракті ОТ-2Ю02 від 07.09.2020 року, яким узгоджено поставку товару - кросівки (спортивне взуття), жіночої та чоловічої статі, різного розмірного ряду та кольору, на загальну суму, що складає саме 63 967, 20 доларів США. Дана ціна повністю співпадає з загальною сумою контракту, що зазначена в вищезазначеній додатковій угоді до контракту.

Позивач в повній мірі оплатив дану грошову суму, а саме:

-07.09.2020 р. у розмірі 25 000.00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 41;

-19.11.2020 р. у розмірі 20 000.00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням № 46;

- 04.02.2021 року у розмірі 18 967.20 доларів США, що підтверджується платіжним

дорученням № 56.

Товар покупцю було поставлено продавцем на умовах СІF, порт Одеса, що відповідає умовам Контракту. Так, відповідно до п. 3.3 Контракту, товар постачається продавцем на умовах - СІF, порт Одеса (Інкотермс 2010).

Продавець виконав умови контракту та поставив товар покупцю в обумовлені строки. З метою митного оформлення товару та для підтвердження його митної вартості, представником позивача відповідачу були подані всі документи перелік яких передбачений ч.2 ст.53 Митного кодексу України.

Так до Одеської митниці Держмитслужби було подано декларацію митної вартості від 19.02.2021 р., зовнішньоекономічний контракт, інвойс, банківські платіжні документи, що стосуються товару та інші товаросупровідні документи.

Позивач надав Одеській митниці Держмитслужби лист від 19.02.2021 б/н в якому декларантом було проінформовано відповідача про неможливість надання митному органу всіх документів на запит щодо надання додаткових документів і що всі документи, які були наявні позивача і стосуються даного товару вже були подані до митного органу під час первинного митного оформлення.

19.02.2021 року посадовою особою відповідача було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА500490/2021/000006/2, яким було скориговано вартість товару позивача.

19.02.2021 посадовою особою відповідача було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500490/2021/00039.

В п.33 оскаржуваного рішенні №UА500490/2021/000006/2 зазначені розбіжності, а саме:

1) відповідно до п. б ч, 10 ст. 58 МК України при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додаються витрати на навантаження, навантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Проте у наданих до митного оформлення документах відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення даних складової митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;

2) відповідно до пунктів 3.3 та 7.1 зовнішньоекономічного контракту купівлі - продажу товарів від 07.09.2020 № DТ- 21002 та інвойсу від 06.01.2021 № DТ - 21002 поставка товарів здійснюється на умовах СІП - Одеса згідно з міжнародними правилами Інкотермс - 2010, відповідно до яких, на продавця покладено обов`язок із здійснення страхування товарів. Проте, страхові документи, які відповідно до частини першої та другої статті 53 МКУ в даному випадку мали бути подані, декларантом подані не були;

3) відповідно до пункту 1.2. зовнішньоекономічного контракту купівлі-проваджу товарів від 07.09.2020 № DТ - 21002 в інвойсі серед інших відомостей мають бути вказані дані про якість товар. Проте, у даному до митного оформлення інвойсі від 06.01.2021 № DТ -21002 відомості про якість товару відсутні.

Суд встановив, що відповідач здійснив коригування митної вартості товару в бік збільшення з використанням другорядних методів, що також є порушенням з боку відповідача. Наділі керуючись ст.55 МКУ товар, було випущено у вільний обіг лише після надання фінансових гарантій.

Внаслідок прийняття рішення про коригування сума додатково нарахованих митних платежів та фінансових гарантій склала 463 111,65 грн.

V. Джерела права та висновки суду

Відповідно до ст. 1 Митного кодексу України (надалі - МК України), законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів.

До митної справи, відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.

Відповідно до п. 23, 24 ст. 4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно з положеннями Митного кодексу України, орган доходів і зборів здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст. 49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 1 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до п. 2 ч. 2 зазначеної статті Кодексу, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.

Таким чином, орган доходів і зборів має право вимагати від декларанта додаткові документи при наявності визначених законом підстав, визначених ч. 3 ст. 53 МК України.

Згідно з положень п.п. 4, 5 ст. 54 МК України, митний орган зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 МК України, документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Органи доходів і зборів вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Частинами 4, 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

В частині 10 статті 58 Митного кодексу України наведені витрати (складові митної вартості), які додаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, до яких зокрема, віднесені витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Пунктами 2, 3 частини 2 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що до документів, які підтверджують митну вартість товарів, відносяться зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу).

Пунктом 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України встановлено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 5 статті 55 Митного кодексу України, декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Також, згідно з ч.4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Частиною першою статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів: в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); г) резервний.

Відповідно до частин 2, 3 статті 57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною першою статті 337 МК України визначено, що перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 337 МК України визначено, що контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Підставою відмови у митному оформленні став той факт, що декларантом надані і документи, що містять розбіжності, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 МК України. Вважаємо такі 1 висновки необґрунтованими з огляду на наступне»

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 53 МК України, зазначено, що документами, які підтверджують і мигну вартість товарів є: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Щодо доводів відповідача зазначених у п.33 рішенні №UА500490/2021/000006/2 про те, що відповідно до п. б ч, 10 ст. 58 МК України при визначені митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додаються витрати на навантаження, навантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України. Проте у наданих до митного оформлення документах відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення даних складової митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів, суд зазначає наступне.

Митний орган зазначав, що ненадання декларантом під час митного оформлення даних, щодо вартості навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, є підставою для коригування митної вартості товарів, оскільки на думку відповідача неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Проте, у самій же нормі закону, на яку посилається відповідач (ст. 58 МК України) зазначається, що такі дані декларант зобов`язаний надати під час митного оформлення лише у тому разі, якщо такі дані не включались до ціни, шо була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар. Однак, даний товар постачався продавцем на умовах СІF, порт Одеса (Інкотремс 2010).

Відповідно до положень Інкотермс 2010 - Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародно торгової палати, термін СІF, тобто «вартість, страхування та фрахт» означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Відповідно до умов даного терміну, продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, а також на продавця покладається обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Таким чином на умовах поставки СІF, порт Одеса, саме продавцем було понесено всі витрати пов`язані з доставкою товару до пункту призначення, а саме - порт Одеса.

А тому, всі витрати, що пов`язані з навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів поніс саме Продавець JIANGXI DIFENO SHOES CO. LTD (Китайська народна республіка). І відповідно всі ці витрати вже були включені в ціну товару (ціну, що визначена саме в контракті).

Також, відповідач не звернув уваги, що дані обставини прямо передбачені в Контракті, в якому зазначено, що ціна включає вартість експортного пакування та маркування, страхування та фрахту до м. Одеси (п. 2.3 Контракту).

Саме тому, відповідно до вищезазначеного п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України, такі витрати на навантаження, вивантаження та обробку товару не включаються додатково до митної вартості товарів і у Позивача був відсутній обов`язок щодо надання таких даних відповідачу під час митного оформлення товару.

Щодо доводів відповідача зазначених у п.33 рішенні №UА500490/2021/000006/2 про те, що «відповідно до пунктів 3.3 та 7.1 зовнішньоекономічного контракту купівлі -проваджу товарів від 07.09.2020 № ОТ- 2І002 та інвойсу від 06.01.2021 DТ - 21002 поставка товарів здійснюється на умовах СІР-Одеса згідно з міжнародними правилами Інкотермс 2010, відповідно до яких, на продавця покладено обов`язок із здійснення страхування товарів. Проте, страхові документи, які відповідно до частини першої та другої статті 53 МКУ в даному випадку мали бути подані, декларантом подані не були», суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 2.3 Контракту, ціни включають вартість експортного пакування та маркування, страхування та фрахту до м. Одеси.

Таким чином, саме Продавець проводив страхування товару, що виступало об`єктом купівлі-продажу за контрактом від 07.09.2020 № DТ- 21002, та саме продавець ніс відповідні затрати надане страхування.

Відповідно до п. 3.3 Контракту, товар постачається продавцем на умовах - СІF, порт Одеса (Інкотермс 2010).

Далі, як же зазначалось вище, за положеннями Інкотермс 2010, умови поставки СІF означають, що продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, а також на продавця покладається обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення.

Отже, відповідно до положень Інкотермс, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Страхові внески визначаються на підставі ціни товару, шо продається за контрактом та сплачуються виключно продавцем.

Таким чином, позивач не сплачував страхові внески та за умовами контракту усі страхові внески уже включені в ціну товару. Вказане унеможливлює вплив вартості страхування після підписання контракту та виставлення інвойсу, на вартість товару та логічно - митні платежі.

В свою чергу, враховуючи що страхування здійснювалось продавцем товару, то такий страховий документ знаходиться у нього не передавався Покупцю (Позивачу) оскільки продавець за умовами контракту не зобов`язаний надавати такий документ покупцю, і відповідно позивач позбавлений був можливості надати такий документ митниці під час митного оформлення товару.

Отже, позивач лише оплатив продавцю ціну за договором, в яку ,вже включені затрати на страхування, а тому сторона позивача не вбачає за доцільне нести негативні наслідки за ненадання митниці страхового документу, який в неї відсутній і який знаходиться зовсім в інших осіб (у даному випадку продавця товару).

Щодо доводів відповідача зазначених у п.33 рішенні №UА500490/2021/000006/2 про те, що відповідно до пункту 1.2. зовнішньоекономічного контракту купівлі-проваджу товарів від 07.09.2020 № DТ - 21002 в інвойсі серед інших відомостей мають бути вказані дані про якість товар. Проте, у даному до митного оформлення інвойсі від 06.01.2021 № DТ -21002 відомості про якість товару відсутні, суд зазначає наступне.

Даний документ таки видавався продавцем товару, і на його формування позивач не впливав.

Крім того, затвердженої форми рахунку-фактури інвойсу чи рахунку-проформи та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. А тому, законодавством не передбачена і обов`язковість визначення якості товару в рахунку - фактурі (інвойсі), як обов`язково реквізиту такого документа.

Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що рахунок-фактуру можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

Зі змісту наданого до митного органу інвойсу можна в повній мірі ідентифікувати його з такою поставкою товарів, оскільки він містить посилання на зовнішньоекономічний контракт та його реквізити містяться в інших товаросупровідних документах даної поставки товару. Також, цей інвойс містить відомості, що підтверджуються відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за таку поставку товарів. Така ціна повністю співпадає з ціною, що зазначена в зовнішньоекономічному контракті.

Відповідно з вищенаведеного, можна зробити висновок, що рахунок - фактура (інвойс) від 06.01.2020 № DТ - 21002 було складено з дотриманням всіх вимог національного та міжнародного законодавства.

А тому, та обставина, що саме продавцем товару не було дотримано вимоги договору щодо зазначення якості товару в інвойсі, що в свою чергу не призвело до порушення жодних норм законодавства, не могло слугувати підставою для винесення митним органом оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, оскільки митниця на підставі такого інвойсу могла в повній мірі ідентифікувати цей інвойс з поставкою оцінюваного товару та він містив необхідні відомості, які підтверджували ціну, що підлягає сплаті за таку поставку товару.

Крім того , відповідач впродовж судового розгляду справи не надав доказів, що надані документи містять ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення.

Будь-яких інших підстав для прийняття рішень про коригування митної вартості товарів відповідач не зазначив.

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, проте такі функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди з задекларованою митною вартістю, до яких відносить, зокрема, проведення консультацій та обов`язок послідовного вибору методів визначений митної вартості товарів.

Відповідачем не встановлено наявності жодного застереження, визначеного у ч.2 ст.58 МК України, що виключають можливість застосування основного методу визначення митної вартості товарів.

Сама по собі наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що товар, який задекларовано позивачем, іншими особами розмитнювався за ілшою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення ми тним органом контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, та не надають безумовного права митниці застосовувати рівень митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких здійснено. Торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Суд зазначає, що відповідач будь-яких інших переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору та обставин, які б суттєво впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, відповідачем в оскаржуваному рішенні та картці відмови не встановив та не навів.

Отже, суд зазначає, що позивач надав усі документи за переліком частин другій - четвертій статті 53 МК України та оскаржуване рішення відповідача не містить претензій чи/або зауважень саме до числових значень складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни таких товарів.

Таким чином, суд робить висновок, що наведені вище підстави, які були використані відповідачем для коригування митної вартості є необґрунтованими та протиправними.

Приймаючи рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним резервним методом, митний орган не вказав, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, та не наведено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням ст.55 Митного кодексу України.

Крім того, наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками є інформація про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору.

Отже, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки за наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду них товарів, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти такі дії, спрямовані на визначення дійсної митої вартості товарів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 20.02.2018 року у справі №809/1884/16.

Отже відповідач не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі необхідні числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Таким чином, суд робить висновок, що рішення Одеської митниці Держмитслужби від 19 лютого 2021 року № UA500490/2021/000006/2 «Про коригування митної вартості товарів» та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2021 р. № UA500490/2021/00039 є протиправним та належить до скасування.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги обґрунтовані, належним чином підтвердженні та належать до задоволення.

VI. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач до суду надав платіжні доручення №444 від 15.06.2021 р., про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 6946,68 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8400,00 грн.

Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно з п. 1, 2, 6 ч. 1, 2 ст. 19 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою суд враховує, що на підтвердження понесених витрат до суду надано ордер , договір про надання правової допомоги , додаткова угода №1, додаткова угода №8, акт надання послуг №б/н від 09.08.2021 р., рахунок фактура №09-08/21 від 09.08.2021 р., платіжне доручення №508 від 19.08.2021 р. на суму 8400,00 грн.

В постанові від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципу пропорційності та співмірності, оцінюючи обґрунтованість доводів позивача щодо суми витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, суд робить висновок, що клопотання позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 8400,00 грн. належить до задоволення.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати професійну правничу допомогу у розмірі 8400,00 грн.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,77,139, 244-246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби від 19 лютого 2021 року № UA500490/2021/000006/2 «Про коригування митної вартості товарів» та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.02.2021 р. № UA500490/2021/00039.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю РЕСТАЙМ, судовий збір в розмірі 6946 (шість тисяч дев`ятсот сорок шість),68 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8400 (вісім тисяч чотириста),00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю РЕСТАЙМ, адреса: 65088, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 92/94, .

Відповідач: Одеська митниця Держмитслужби, адреса: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, .

Суддя О.Я. Бойко