Справа № 540/4595/21
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4595/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо неприсвоєння завідувачу сектору юридичного забезпечення ОСОБА_1 чергового 5 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби;

- зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції присвоїти завідувачу сектору юридичного забезпечення Компанієць А.В. черговий 5 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби з 25 червня 2021 року та внести відповідний запис до трудової книжки, особової справи;

- зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції нарахувати та виплати завідувачу сектору юридичного забезпечення ОСОБА_1 надбавку до заробітної плати за 5 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби з 25 червня 2021 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до приписів статті 39 Закону України «Про державну службу» черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності, при цьому присвоєння державному службовцю чергового рангу в межах відповідної категорії посад, за наявності необхідних умов, є обов`язком, а не правом відповідного керівника державного органу (суб`єкта призначення). Як зазначає позивач, їй було присвоєно 6 ранг наказом відповідача від 25.06.2018р. №125/ос, а відтак з 25.06.2021р. їй мав бути присвоєний черговий, 5 ранг, з урахуванням також того, що вона не мала дисциплінарних стягнень та успішно проходила щорічне оцінювання службової діяльності. Наказом відповідача №25-о від 03.02.2021р. її було звільнено з 08.02.2021р. з посади і припинено державну службу відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу). Однак рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.07.2021р. у справі №540/776/21 цей наказ скасовано, її звільнення визнане протиправним і поновлено позивача на посаді з 09.02.2021р. З цього позивач висновує, що на цей час вона вважається такою, яка не була звільнена і на неї поширюються усі гарантії державних службовців, передбачені Законом України «Про державну службу». Тому вона 14.07.2021р. звернулась до відповідача із заявою про присвоєння їй чергового 5 рангу у зв`язку із трирічним строком перебування на посаді, але своїм листом від 27.07.2021р. той фактично відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на те, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.07.2021р. у справі №540/776/21 хоч і було допущено до негайного виконання і виконано добровільно, але не набрало законної сили у зв`язку з оскарженням в апеляційному порядку. Вказуючи на те, що її звільнення визнано протиправним і її поновлено на посаді з дня такого незаконного звільнення та посилаючись на те, що Законом України «Про державну службу» не передбачено такої підстави для відтермінування рішення щодо присвоєння чергового рангу, як незгода суб`єкта владних поновлень з рішенням суду та його оскарження у апеляційному порядку, позивач вважає оскаржену бездіяльність відповідача протиправною.

Також вказує, що недодержання вимог Закону України «Про державну службу» щодо присвоєння чергового рангу є також порушенням права особи на оплату праці, адже надбавка за ранг входить до складу заробітної плати державного службовця, а її розмір залежить від рангу, який присвоєно державному службовцю. Тому вважає, що відповідач повинен нарахувати і виплатити їй надбавку за 5 ранг державного службовця, якої вона була позбавлена внаслідок бездіяльності відповідача.

Ухвалою від 27.08.2021р. відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Обираючи, за правилами якого позовного провадження розглядати цю справу - загального чи спрощеного, суд виходить з того, що положеннями статті 12 КАС України передбачено, що адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При вирішенні питання щодо порядку розгляду справи, суд першої інстанції виходив з того, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути здійснено розгляд будь-якої справи адміністративної юрисдикції, за виключенням справ у спорах, визначених частиною четвертою статті 257 КАС України.

Оскільки наявний у справі спір не входить до переліку, передбаченого частиною четвертою статті 257 КАС України, та з метою якнайшвидшого вирішення справи, суд дійшов висновку про здійснення її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому судом було враховано характер спірних правовідносин, що виникли у справі, предмет доказування та склад учасників справи.

Відповідач 23.09.2021р. подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що позивач з 12.12.2017 року перебувала на посаді завідувача сектору юридичного забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, яка віднесена до категорії «Б» посад державної служби, а 25.06.2018р. Позивачу було присвоєно 6 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби..

На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1252 «Про деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» та наказів Міністерства юстиції України від 21.12.2020р., від 24.12.2020р. та від 30.12.2020р., Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції реорганізоване шляхом його приєднання до міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, а також скорочено штат Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Тому позивача наказом від 03.02.2021р. №25 О/С було звільнено з посади з припиненням державної служби.

Лише 12.07.2021р. Херсонським окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі №540/776/21, яке не набрало законної сили, але було допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді.

Відповідач наголошує, що на момент звільнення позивача не минуло 3 роки, які є обов`язковою умовою для присвоєння чергового рангу та станом на 25.06.2021р. вона не перебувала на державній службі, оскільки була звільненою, а тому не було підстав для присвоєння чергового рангу державного службовця. Згодом рішенням суду позивача було поновлено на посаді. Однак, рішення суду ще не набрало законної сили, у зв`язку з чим відсутні наразі підстави для присвоєння чергового рангу позивачу, про що їй цілком правомірно зазначено у відповіді від 27.07.2021р.

Тому відповідач вважає, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Позивач 18.10.2021р. подала відповідь на відзив, в якому спростовує доводи відповідача переважно аргументами, викладеними в позовній заяві. Нагадує, що на цей час вона вважається такою, що не звільнялась, є діючим співробітником Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції і на неї розповсюджуються всі гарантії державних службовців, передбачені Законом України «Про державну службу». Вказує, що присвоєння чергового рангу є однією з трудових гарантій, закріплених на законодавчому рівні, а недотримання порядку присвоєння чергового рангу є порушенням прав державних службовців щодо просування по службі.

Позивач заперечує правомірність наведених відповідачем підстав для невирішення питання про присвоєння їй чергового рангу, посилаючись на приписи пункту З частини 1 статті 371 КАС України щодо негайного виконання рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та на правові висновки Верховного Суду у постанові від 24 січня 2019 року (справа №760/9521/15-ц). Вважає, що з дня ухвалення рішення у справі про поновлення її на роботі у Відповідача виник обов`язок щодо його виконання та поновлення прав позивача у повному обсязі, у тому числі щодо присвоєння чергового рангу, та такий обов`язок не ставиться в залежність від оскарження рішення суду в апеляційному порядку.

Крім того, позивач, окрім витрат на сплату судового збору, просить стягнути на її користь і судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

З 07.10.2021р. по 15.10.2021р. суддя перебував на лікарняному.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що з 12.12.2017р. ОСОБА_1 як переможець конкурсу призначена на посаду завідувача сектору юридичного забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, про що відповідачем видано наказ від 11.12.2017р. №439/ос.

На час призначення на посаду позивач мала стаж державної служби 03 роки 02 місяці 13 днів.

Наказом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 25.06.2018р. №125/ос позивачу присвоєно 6 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.

З 14.02.2020р. Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції перейменоване у Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Позивач у 2020 році успішно пройшла щорічне оцінювання службової діяльності, про що свідчить, зокрема, те, що 13.11.2020р. в.о. начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань визначено результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2020 рік, за якими позивач отримала середній бал 3,89 та оцінку «відмінно».

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020р. №1252 «Про деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» та виданим Міністерством юстиції України на її виконання наказом від 21.12.2020р. №4390/5, реорганізовано Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, шляхом його приєднання до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

З 08.02.2021р. позивача звільнено із займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу), про що головою комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління прийнято наказ №25-о від 03.02.2021р.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.07.2021р. у справі №540/776/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2021р., позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним і скасовано наказ голови комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03.02.2021р. №25 о/с «Про особовий склад» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору юридичного забезпечення.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору юридичного забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09.02.2021р. та стягнуто з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2021р. по 12.07.2021р. включно.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору юридичного забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09.02.2021р. - допущено до негайного виконання.

Відповідачем в добровільному порядку виконано судове рішення та видано наказ від 13.07.2021р. №69/ос «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », яким скасовано наказ від 03.02.2021р. №25 о/с «Про особовий склад» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади і поновлено позивача на посаді з 09.02.2021р.

Позивач 14.07.2021р. звернулась до відповідача із заявою, в якій просила присвоїти їй черговий ранг.

Відповідач листом від 27.07.2021р. №4/1934/квм надав позивачу відповідь про те, що у зв`язку з тим, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.07.2021р. у справі №540/776/21 не набрало законної сили через оскарження його в апеляційному порядку, присвоєння чергового рангу позивачу буде розглянуто за результатами апеляційного провадження.

20 липня 2021р. відповідач ознайомив позивача з попередженням про наступне звільнення у зв`язку з реорганізацією Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Уважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо присвоєння їй чергового рангу, ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази та викладені учасниками справи у заявах по суті спору доводи, суд приходить до таких висновків.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом України від 10.12.2015р. №889-VIII «Про державну службу» у редакції, чинній на момент їх виникнення (далі - Закон №889-VIII), а також Порядком присвоєння рангів державних службовців, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016р. №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» (далі - Порядок).

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно із статтею 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях - визначаються Законом України «Про державну службу».

За змістом статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом; дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Отже, що відносини публічної служби в основі своєї правової природи є наслідком реалізації не тільки права на участь в управлінні державними справами через забезпечення доступу до державної служби, визначеного статтею 38 Конституції України, але і права на працю, оскільки перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації права на працю, закріпленого у статті 43 Конституції України.

Згідно з частиною 2 статті 1 Закону №889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За змістом статті 2 Закону №889-VIII посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону; керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі; суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

За змістом статті 17 Закону №889-VIII повноваження керівника державної служби здійснюють, зокрема, у державних органах, посади керівників яких належать до посад державної служби, - керівник відповідного органу. Керівник державної служби призначає громадян України, які пройшли конкурсний відбір, на посади державної служби категорій "Б" і "В", звільняє з таких посад відповідно до цього Закону, а також присвоює ранги державним службовцям державного органу, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В".

Відповідно до статті 38 Закону №889-VIII прийняття на державну службу, просування по службі державних службовців, вирішення інших питань, пов`язаних із службою, здійснюються з урахуванням категорій посад державної служби та рангів державних службовців як виду спеціальних звань, що їм присвоюються.

Згідно з частинами 1, 2 статті 39 Закону №889-VIII, ранги державних службовців є видом спеціальних звань.

Встановлюється дев`ять рангів державних службовців.

Порядок присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною 3 статті 39 Закону №889-VIII передбачено, що державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б", присвоюються 3, 4, 5, 6 ранги.

Згідно із частинами 4, 5, 6, 9, 10 статті 39 Закону №889-VIII, ранги державним службовцям присвоює суб`єкт призначення, крім випадків, передбачених законом.

Ранги державних службовців присвоюються одночасно з призначенням на посаду державної служби, а в разі встановлення випробування - після закінчення його строку. Державному службовцю, який вперше призначається на посаду державної служби, присвоюється найнижчий ранг у межах відповідної категорії посад.

Черговий ранг у межах відповідної категорії посад присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.

Протягом строку застосування дисциплінарного стягнення, а також протягом шести місяців з дня отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності черговий ранг державному службовцю не присвоюється. Такі періоди не зараховуються до строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

У разі переходу на посаду нижчої категорії або звільнення з державної служби за державним службовцем зберігається раніше присвоєний йому ранг.

Державний службовець може бути позбавлений рангу лише за рішенням суду.

Пунктом 5 Порядку (у редакції, чинній з 24.11.2020р. згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 18.11.2020р. №1138) визначено, що підставою для прийняття рішення про присвоєння державним службовцям, які займають посади державної служби категорії "Б" та "В", чергового рангу є подання служби управління персоналом суб`єктові призначення.

Згідно із пунктами 7, 9 Порядку, у поданні щодо присвоєння рангу державного службовця обов`язково зазначаються: дата присвоєння попереднього рангу, номер і дата відповідного рішення - у разі присвоєння державному службовцю чергового рангу в межах відповідної категорії посад державної служби; завдання, виконані державним службовцем, що мають важливе значення для розвитку держави або регіону чи особливі досягнення - у разі присвоєння державному службовцю достроково чергового рангу в межах відповідної категорії за особливі досягнення або за виконання особливо відповідальних завдань.

Державному службовцю, який був звільнений з державної служби та повернувся на державну службу, черговий ранг присвоюється через три роки з дня призначення на посаду державної служби.

Період перебування державного службовця у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку не зараховується до стажу роботи для присвоєння чергового рангу. У такому разі стаж роботи для присвоєння чергового рангу обчислюється з урахуванням сумарно періоду роботи до зазначених відпусток та періоду роботи після виходу з них.

Державному службовцю, увільненому від виконання обов`язків на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації або на особливий період, період проходження такої військової служби зараховується до стажу роботи для присвоєння чергового рангу.

Під час присвоєння державному службовцю, який не проходив оцінювання результатів службової діяльності у відповідному державному органі, чергового рангу враховується інформація про оцінювання результатів його службової діяльності за попереднім місцем роботи, яка надається на запит служби управління персоналом.

Отже, присвоєння державному службовцю чергового рангу є однією з трудових гарантій, закріплених на законодавчому рівні, а недотримання порядку присвоєння чергового рангу є порушенням прав державних службовців щодо просування по службі.

При цьому черговий ранг у межах відповідної категорії посад за загальним правилом присвоюється державному службовцю через кожні три роки з урахуванням результатів оцінювання його службової діяльності.

Присвоєння чергового рангу державному службовцю при наявності визначених Законом №889-VIII та Порядком умов є обов`язком, а не правом керівника державного органу (суб`єкта призначення).

Положеннями Закону №889-VIII та Порядку не передбачено інших періодів, які не зараховуються до строку для присвоєння чергового рангу, крім тих, що зазначені в абзаці 2 частини 6 статті 39 вказаного Закону та в абзаці 2 пункту 9 Порядку (протягом строку застосування дисциплінарного стягнення, а також протягом шести місяців з дня отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності; в період перебування державного службовця у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку).

Крім того, жодних інших умов для присвоєння чергового рангу, ніж згадані вище, вказані нормативні акти не містять.

Як видно з матеріалів справи, наказом відповідача від 25.06.2018р. №125/ос позивачу присвоєно 6 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.

Таким чином, з указаної дати розпочав перебіг трирічного строку для присвоєння чергового рангу позивачу.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач у 2020 році успішно пройшла щорічне оцінювання службової діяльності, зокрема 13.11.2020р. в.о. начальника Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань визначено результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2020 рік, за якими позивач отримала середній бал 3,89 та оцінку «відмінно». Обставин успішного проходження позивачем оцінювання результатів службової діяльності відповідач не спростовує.

Також відповідачем не надано доказів того, що позивач у період з 25.06.2018р. притягалась до дисциплінарної відповідальності.

Суд звертає увагу і на те, що відповідач взагалі не заперечує права позивача на присвоєння чергового рангу.

При цьому дійсно позивача з 08.02.2021р. звільнено із займаної посади відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу), про що головою комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління прийнято наказ №25-о від 03.02.2021р.

Тобто позивач на день виникнення у неї права на присвоєння чергового рангу (25.06.2021р.) не перебувала у відносинах публічної служби з відповідачем.

Однак згаданий наказ про її звільнення визнано протиправним і скасовано рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12.07.2021р. у справі №540/776/21, яким позивача також поновлено на посаді з 09.02.2021р. В частині поновлення на посаді рішення звернуто до негайного виконання і відповідач виконав його добровільно, прийнявши наказ від 13.07.2021р. №69/ос «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ».

Судом встановлено, що після виконання рішення суду у справі №540/776/21 і фактичного її поновлення на роботі, позивач 14.07.2021р. звернулась до відповідача із заявою, в якій просила присвоїти їй черговий ранг.

На цю заяву відповідач відповів листом від 27.07.2021р. №4/1934/квм, в якому повідомив, що у зв`язку з тим, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.07.2021р. у справі №540/776/21 не набрало законної сили через оскарження його в апеляційному порядку, присвоєння чергового рангу позивачу буде розглянуто за результатами апеляційного провадження.

Суд зазначає, що згідно із статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Крім того, згідно із приписами пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Верховний Суд зауважує, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Моментом, з якого незаконно звільненого працівника необхідно вважати поновленим на роботі рішенням суду визначено день видання наказу про звільнення, а не день винесення судом рішення. Тобто, весь час вимушеного прогулу зараховується до трудового стажу і за весь цей час на користь працівника стягується грошове забезпечення.

В даному випадку судовим рішенням у справі №540/776/21 встановлено протиправність звільнення позивача з посади та зобов`язано відповідача поновити її на посаді.

При цьому, за приписами п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення запис визнається недійсним.

Приймаючи до уваги вказане, поновлення на посаді означає поновлення у всіх порушених раніше правах, а також те, що у період вимушеного прогулу особа вважається такою, що проходила державну службу, відтак відповідний період має зараховуватися до стажу державної, адже це є однією з гарантій відновлення порушених незаконним звільненням прав працівника.

Таким чином, період вимушеного прогулу позивача з 09.02.2021р. має бути зарахований до трирічного строку для присвоєння їй чергового рангу.

Той факт, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12.07.2021р. у справі №540/776/21 на час звернення позивача щодо присвоєння чергового рангу ще не набрало законної сили, не має значення у цьому випадку, оскільки рішення про поновлення на роботі підлягає негайному виконанню незалежно від того, чи оскаржено воно в апеляційному порядку.

Також суд акцентує увагу на тому, що викладені відповідачем у листі від 27.07.2021р. та у відзиві підстави, які на його думку унеможливлюють присвоєння позивачу чергового рангу, не передбачені ні Законом №889-VIII, ані Порядком.

Однак згідно із приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд констатує відсутність підстав для не присвоєння позивачу чергового рангу в межах відповідної категорії посад державних службовці, а відтак відповідач допустив бездіяльність, оскільки після визнання в судовому порядку незаконним звільнення позивача та після фактичного поновлення її на роботі, відповідач не вжив заходів щодо присвоєння їй чергового рангу - службою управління персоналом не сформовано подання, а суб`єктом призначення, яким є відповідач, не прийнято з цього приводу рішення.

У той же час, присвоєння чергового рангу державному службовцю при наявності визначених Законом №889-VIII та Порядком умов є обов`язком, а не правом керівника державного органу (суб`єкта призначення).

Статтею 77 КАС України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на відсутність підстав для не вчинення дій щодо присвоєння чергового рангу позивачу, указана бездіяльність має характер протиправної, оскільки відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів протилежного.

Тому суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не присвоєння позивачу чергового 5 рангу державного службовця категорії «Б» та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо присвоєння позивачу чергового 5 рангу державного службовця категорії «Б» та внести відповідний запис до трудової книжки позивачки, що передбачено положеннями частини 11 статті 39 Закону №889-VIII.

Щодо вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку до заробітної плати за 5 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби з 25.06.2021р., то суд зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону №889-VIII державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, та, зокрема, рангу.

За змістом статті 50 Закону №889-VIII, держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається, в тому числі, з надбавки за ранг державного службовця (пункт 3 частини 2 статті 50).

Відповідно до частини 2 статті 52 Закону №889-VIII, розмір надбавки за ранг державного службовця визначається Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017р. №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» разом із схемами посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці затверджені також розміри надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців, зокрема, для 6 рангу надбавка встановлена в розмірі 500 грн., а для 5 рангу - в розмірі 600 грн.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 20.04.2016р. №306 «Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями» установлено, що надбавка за ранг встановлюється з дня його присвоєння.

Таким чином, недодержання відповідачем вимог Закону №889-VIII щодо присвоєння чергового рангу є також порушенням права особи на оплату праці, оскільки надбавка за ранг входить до складу заробітної плати державного службовця і її розмір залежить від рангу, який присвоєно державному.

Це також означає, що вимога позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити надбавку за ранг є похідною від основної позовної вимоги.

З урахуванням викладеного суд вважає, що на відповідача слід покласти обов`язок нарахувати та виплатити позивачу надбавку до заробітної плати за 5 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби - з дня присвоєння їй такого рангу.

За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 139 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012р. № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до статті 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно зі статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що 08.02.2021р.між позивачем та адвокатом Базилєвою Ю.О. (Виконавець) було укладено договір про надання правової допомоги, пунктами 1.1, 1.2 якого передбачено, що Клієнт доручає, а Виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити на належному рівні роботи, вказані в цьому договорі, та передати Клієнту результати цих робіт, а Клієнт погоджується прийняти виконані роботи та виплатити Виконавцю винагороду за виконання робіт. Виконавець забезпечує надання Клієнту юридичних послуг у вигляді: надання усних консультацій, висновків, довідок з правових питань, що виникають у Клієнта; надання письмових юридичних консультацій та висновків з правових питань; представництво інтересів Клієнта в державних, правоохоронних, контролюючих та інших органах, підприємствах, установах-з питань захисту інтересів Клієнта; складання процесуальних документів, в тому числі позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, заяв, відзивів та заперечень, а також інших окремих процесуальних документів; здійснення представництва інтересів Клієнта в судових органах України.

При цьому, пунктом 3.2 договору визначено орієнтований перелік вартості послуг, зокрема: зустріч, попередня консультація, усна консультація - 1 год. - 1000,00 грн.; підготовка позовної заяви - 3000,00 грн.; підготовка відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень - 2000,00 грн.

Інтереси позивача у цій справі представляла адвокат Базилєва Ю.О. ( АДРЕСА_1 ), що підтверджується ордером на надання правничої допомоги від 04.10.2021р. серії АО №1040590, договором про надання правової допомоги від 08.02.2021р., свідоцтвом про право зайняття адвокатською діяльністю від 21.01.2020р. серії ЗР №21/2457. Позивачем на підтвердження наданих послуг подано до суду акт прийняття - передачі виконаних робіт від 04.10.2021р. на загальну суму 5000,00 грн.

За змістом акту прийняття - передачі виконаних робіт від 04.10.2021р. адвокатом позивачки затрачено на розгляд даної справи (підготовку розгляду) у суді першої інстанції 3 години. До складу витрат на оплату правничої допомоги включено: зустріч та проведення усної консультації клієнта, підготовка та подання позовної заяви - 3000,00 грн. (2 год.); вивчення матеріалів відзиву, підготовка та складання відповіді на відзив, копіювання доказів, надсилання відповіді на відзив з додатками відповідачу - 2000,00 грн. (1 год. 30 хв.).

Вирішуючи питання щодо розміру витрат на правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу, суд зазначає, що наведені докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Слід звернути увагу, що поданими документами не підтверджується надання адвокатом послуг щодо зустрічі та проведення усної консультації клієнта, підготовки та подання позовної заяви вартістю 3000,00 грн. та тривалістю 2 год., оскільки ордер на надання правової допомоги у цій справі видано 04.10.2021р., тобто значно пізніше, ніж було подано цей позов - 21.08.2021р. (як вбачається з поштового відправлення).

Таким чином, суд вбачає, що у зв`язку з розглядом цієї справи позивачка дійсно понесла витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2000,00 грн. (вивчення матеріалів відзиву, підготовка та складання відповіді на відзив, копіювання доказів, надсилання відповіді на відзив з додатками відповідачу).

При цьому квитанцією ПАТ КБ "Приватбанк" № Р24АС5383 підтверджуються понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн.

Отже, за результатами розгляду справи на користь позивачки належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн., а всього 2908,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо присвоєння завідувачу сектору юридичного забезпечення Компанієць Анастасії Вікторівні чергового 5 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.

Зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, ) вчинити дії щодо присвоєння завідувачу сектору юридичного забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) чергового 5 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби та внести відповідний запис до трудової книжки і особової справи.

Зобов`язати Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, ) нарахувати та виплати завідувачу сектору юридичного забезпечення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавку до заробітної плати за 5 ранг державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби з дня присвоєння їй такого рангу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний

кат. 106020000