Справа № 480/8870/21
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р. Справа № 480/8870/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "СМАРТФІНАНС"

про визнання неправомірною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "СМАРТФІНАНС", в якій просить:

1. Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни від 27.08.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66630676 відносно ОСОБА_1 .

2. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у сумі 3408,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27.08.2021 відповідачем було відкрито виконавче провадження № 66630676 з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. про стягнення з позивача боргу на користь ТОВ "СМАРТФІНАНС".

Позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням чинного законодавства, оскільки приватний виконавець може прийняти до виконання виконавчий документ, боржником за яким є фізична особа, виключно за місцем проживання, перебування цього боржника, у межах відповідного виконавчого округу. Позивач з 12.04.2013 проживає та зареєстрований у АДРЕСА_2 , що підтверджується відміткою у його паспорті.

Будь-якого майна, місцем розташування якого б було м. Київ, у позивача не має, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2021.

Також відповідач заявляє, що у нього відсутні грошові кошти на рахунку в АТ "БАНК ФОРВАРД", клієнтом якого він ніколи не являвся.

Таким чином, позивач вважає про відсутність прав у приватного виконавця Павелків Т.Л. на прийняття до виконання виконавчого документу відносно позивача та здійснення відносно нього виконавчого провадження, а отже її постанова про відкриття виконавчого провадження відносно позивача є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 09.09.2021 поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою до приватного виконавця Павелків Т.Л., третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "СМАРТФІНАНС" про визнання неправомірною та скасування постанови та відкрито провадження у даній справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням ст. 286 КАС України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Павелків Т.Л. винесена на підставі заяви стягувача про примусове виконання у відповідності до ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідач зауважив, що на адресу приватного виконавця Павелків Т.Л. надійшла заява від ТОВ "Смартфінанс" про примусове виконання рішення.

Відповідно до вказаної заяви, стягувач просив приватного виконавця відкрити, за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 1954, виданого 28 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 на користь ТОВ "Смартфінанс" заборгованості у розмірі 11881,64 грн.

Крім того, до заяви про примусове виконання рішення стягувачем було додано довідку у якій зазначено, що у ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в Акціонерному товаристві "Банк Форвард", що знаходиться за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105.

Верховний Суд у рішенні від 10 вересня 2018 року по справі № 905/3542/15 зазначає, що оскільки боржник має відкриті рахунки в банківській установі з місцем реєстрації у місті Києві, і подальші дії приватного виконавця у межах вже відкритого виконавчого провадження не обмежуються виконавчим округом цього виконавця. Суд зазначає, що дії приватного виконавця, який здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, з відкриття виконавчого провадження шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та подальші виконавчі дії з винесенням постанов про арешт коштів на всіх рахунках боржника - відповідача, відкритих у банківських установах - не суперечать нормам законодавства.

Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 41-45).

Сторони по справі та третя особа в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Приймаючи до уваги вказані норми та обставини, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання у справі не здійснюється.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, позовну заяву та відзив, зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 28.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. складено виконавчий напис № 19543 про стягнення на користь ТОВ "СМАРТФІНАНС" з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 11881,64 грн. (а.с.36).

27.08.2021 ТОВ "СМАРТФІНАНС" звернулося до приватного виконавця Павелків Т.Л. із заявою про примусове виконання виконавчого напису № 19543 від 28.07.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення на користь ТОВ "СМАРТФІНАНС" з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 11881,64 грн (а.с. 34).

27.08.2021 приватним виконавцем Павелків Т.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 66630676 з примусового виконання виконавчого напису № 19543 від 28.07.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення на користь ТОВ "СМАРТФІНАНС" з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 11881,64 грн (а. с. 6).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Статтею 3 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Статтею 16 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. 2 ч. 1 ст.19 Закону №1404-VIII право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1404-VІІІ визначено вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону №1403-VIII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Пунктом 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802; далі -Інструкція № 512/5, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу ІІІ зазначеної Інструкції у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Глави 12 розділу І Порядку № 296/5 захист цивільних прав здійснюється нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису. Виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа.

Згідно з підпунктами 2.1, 2.2. пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені:

відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;

дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;

номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи;

строк, за який має провадитися стягнення;

інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо.

Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року №580/3311/19.

За змістом частини першої статті 4 Закону № 1404-VIIІ у виконавчому документі обов`язково зазначається адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Варто зауважити, що законодавець, визначаючи місце виконання рішення, вживає поняття «місце проживання» та «місце перебування», під якими розуміються відповідно адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, та житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Отже, визначальне значення для визначення місце виконання рішення має саме місце проживання/ перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника.

При надходженні виконавчого документа приватний виконавець зобов`язаний перевірити наявність в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

У випадку, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання, тобто якщо адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), що вказана у виконавчому документі, або місцезнаходження майна боржника не знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця, він зобов`язаний повернути виконавчий документ без виконання відповідно до приписів пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Якщо ж адреса місця проживання або місця перебування боржника (фізичної особи) або місцезнаходження майна боржника, вказана у виконавчому документі, знаходиться поза межами виконавчого округу приватного виконавця, приватний виконавець зобов`язаний повернути такий виконавчий документ.

У випадку пред`явлення виконавчого документа не за місцем проживання або місцем перебування боржника (фізичної особи), а за місцезнаходженням майна боржника, на стягувача покладено обов`язок надати документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року по справі 460/3537/20.

З матеріалів справи встановлено, що виконавче провадження №66630676 було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків за заявою стягувача ТОВ «Смартфінанс», в якій адреса боржника зазначена: АДРЕСА_2 .

Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу Сумської області.

Судом встановлено, що при прийнятті виконавчого документа до виконання приватним виконавцем було перевірено виконавчий документ на відповідність вимог передбачених ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 10 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Водночас, приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження, відповідач дійшла висновку, що безготівкові кошти боржника, які перебувають на рахунку у банку, а саме 0,30 грн. на рахунку АТ «БАНК ФОРВАРД», є об`єктом права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Закон України "Про виконавче провадження" вирізняє майно боржника: майно як таке, що підлягає державній реєстрації з метою встановлення його місцезнаходження та примусової реалізації, інше майно, а також кошти не залежно від того зберігаються вони на рахунках у банківській установі чи отриманні у вигляді заробітної плати, пенсії, стипендії і в інший спосіб або зберігаються у власності боржника.

Разом з тим, якщо законодавець у Законі України "Про виконавче провадження" вживає термін "майно", поширюючи його значення на "кошти", то термін "кошти" відображається в дужках чи пов`язується змістом у відповідному реченні. Натомість у ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII термін "майно" вжито без вказівки про кошти.

Відтак, виконання рішення за місцезнаходженням майна, в розумінні вимог ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII, не передбачає можливості виконання рішення за місцезнаходженням коштів.

Положення ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що стосуються виконання рішення за місцезнаходженням майна, розроблені для найбільш швидкого та ефективного доступу державного (приватного) виконавця до майна, з метою його опису та примусової реалізації, натомість арешт коштів на рахунках не вимагає особистої присутності державного (приватного) виконавця та може бути здійснений навіть за умови значної віддаленості установи банку.

Окрім цього, таке застосування відповідачем ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII взагалі нівелює принцип територіальної підвідомчості примусового виконання рішень, так як переважна більшість центральних відділень банківських установ зареєстровані в місті Києві.

Відтак, ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII не поширює свою дію на грошові кошти, що знаходяться на рахунках банківських установ.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

За правилами ч. 1 ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

За приписами ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Як встановлено судом, місцем проживання позивача-боржника, зареєстрованим в установленому порядку, є АДРЕСА_2 .

Отже, відомості про місце проживання боржника виключають віднесення виконавчого документа до підвідомчості приватного виконавця.

У тому числі, як у виконавчому документі так і в супроводжуючих документах, пред`явлених приватному виконавцю, не наведено майно у розумінні ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, місцезнаходження якого поширюється на виконавчий округ приватного виконавця.

У зв`язку із чим, прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа не відповідає як місце проживанню боржника так і, з огляду на приписи ч. 1 ст. 190 Цивільного кодексу України, місцезнаходженню майна боржника, а відтак - приписам ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIII.

Таким чином, ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання в м. Суми, іншого тимчасового місця перебування чи іншого місця проживання на території України позивач не мала, відповідних доказів відповідачем до суду не надано, тому позиція відповідача щодо посилань на відкритий в АТ «Банк ФОРВАРД» рахунок є безпідставною.

Наведена позиція суду також узгоджується із практикою Верховного суду, зокрема постановою від 22.09.2021 по справі № 120/821/21-а.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно приписів ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наданих до справи сторонами доказів, відповідно до вимог КАС України, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність та достатність в межах встановлених обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 908,00 грн. судового збору, сплаченого згідно з квитанцією від 08.09.2021 р. № 48525 (а.с. 5).

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2500,00грн. в якості компенсації витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Цюпкою Олександром Віталійовичем.

Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду було подано наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 27.08.2021, укладеного між адвокатом Цюпкою О.В. та позивачем; квитанцію № 52 від 08.09.2021 про отримання ОСОБА_2 від позивача грошових коштів у сумі 2500,00грн.; ордер на надання правничої (правової) допомоги; опис робіт виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги від 27.08.2021, складений 08.09.2021; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ №000493, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Сумської області 25.09.2017 №11 (а.с. 9-12, 14).

Згідно п.п.1.1 договору про надання правової допомоги від 27.08.2021 ОСОБА_2 зобов`язується надати позивачу правову допомогу пов`язану із оскарженням постанови приватного виконавця Павелків Т.Л. від 27.08.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66630676.

Згідно опису робіт виконаних адвокатом за договором про надання правової допомоги від 27.08.2021, складеного 08.09.2021, Цюпкою О.В. на виконання умов договору було здійснено:

- направлення адвокатського запиту на адресу приватного виконавця Павелків Т.Л. щодо отримання постанови про відкриття виконавчого провадження № 66630676 від 27.08.2021 та документів, що стали підставою для відкриття вказаного виконавчого провадження;

- ознайомлення з постановою про відкриття виконавчого провадження № 66630676, іншими документами наданими приватним виконавцем Павелків Т.Л.

- отримання інформації з Єдиного реєстру приватних виконавців щодо приватного виконавця Павелків Т.Л.;

- отримання інформації з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявності у позивача нерухомого майна;

- підготовка для подачі до Сумського окружного адміністративного суду заяви про поновлення строку на оскарження рішення приватного виконавця;

- підготовка та подача до Сумського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 66630676.

Крім цього, зазначено, що адвокатом планується представництво інтересів Клієнта у Сумському окружному адміністративному суді під час розгляду позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 66630676 і гонорар адвоката, згідно умов договору, є фіксованим та складає 2500.00 грн (а.с. 12).

Згідно квитанції адвоката Цюпки О.В. від 08.09.2021 позивачем було сплачено 2500,00грн. за послуги згідно договору про надання правової допомоги.

Також суд зазначає, що адвокат приймав участь у судових засіданнях по даній справі - 22.09.2021.

Дослідивши зміст поданих позивачем документів, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "СМАРТФІНАНС" про визнання неправомірною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Павелків Тетяни Леонідівни від 27.08.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66630676.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни (01135, м. Київ, вул. Златоусівська, 55, офіс 61-62, РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 908,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук