Справа № 260/536/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/536/21 пров. № А/857/15238/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року (головуючий суддя Скраль Т.В., м. Ужгород, повний текст складено 13.07.2021) по справі за адміністративним позовом Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною і скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради звернувся в суд першої інстанції з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 19.01.2021 ВП №64187227 «Про стягнення виконавчого збору».

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 19 січня 2021 року ВП №64187227 «Про стягнення виконавчого збору».

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Законом встановлена чітка норма та встановлений розмір стягнення виконавчого збору, незалежно, які саме виконавчі дії були вчинені державним виконавцем під час виконання виконавчого провадження.

З матеріалів справи видно, що на виконання до відповідача надійшов виконавчий лист на виконання рішення суду зобов`язального характеру, а тому державним виконавцем правомірно, з дотриманням вимог статей 26, 27 Закону № 1404-VIII було прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати

Вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення помилково встановлено, що при розгляді первісного спору у справі № 260/2787/20 вирішено майновий спір.

Розмір виконавчого збору згідно положень ч. 2 та 3 ст. 27 Закону № 1404-УІІІ визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом. Тобто, якщо це рішення «майнового характеру», то розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стяґувачу за виконавчим документом. А якщо ж виконується рішення немайнового характеру, виконавчий збір з боржника - юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-ІХ від 15.12.2020, та з 01.01.2021 по 30.11.2021 такий розмір становить 6000 грн на місяць.

Як слідує із матеріалів справи постановою державного виконавця від 19.01.2021 вирішено стягнути з Департаменту виконавчий збір в сумі 24000 грн, тобто виходячи із чотирьох розмірів мінімальної заробітної плати (4 х 6000 грн) як за виконання рішення немайнового характеру.

Крім того, зазначає, що аналізуючи правову природу рішення яке підлягало виконанню у рамках виконавчого провадження на предмет того, чи можна його вважати рішенням «майнового характеру», необхідно зважати на те, що за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/2787/20, на підставі якого видано виконавчий лист, зобов`язано Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5410,00 грн.

У вказаному рішенні суб`єкта владних повноважень зобов`язано вчинити певні дії. Незважаючи на визначену у судовому рішенні суму грошової допомоги, державним виконавцем можуть бути застосовані заходи примусового виконання рішення лише щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень, і аж ніяк не примусового стягнення вказаної суми.

У випадку, якби рішення належало до категорії «майнових», воно б передбачало стягнення з боржника визначеної суми, і його виконання здійснювалося органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження».

Наведене кореспондується з положеннями статті 63 Закону № 1404-УІІІ, за змістом якої немайновими рішеннями є рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Вважає, що додатковим доказом того, що судом при розгляді первісного спору винесено рішення немайнового характеру, слугує таке.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 64187227 від 19.01.2021 винесена у відповідності до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», яка говорить, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення .побачення з дитиною).

При винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем визначено та обрано порядок виконання такого рішення як немайнового, а саме надано боржнику десятиденний термін для виконання рішення суду. Дану постанову боржником не оскаржено.

Розділ VIII Закону України «Про виконавче провадження» визначає порядок виконання рішень немайнового характеру, до яких, відповідно до ст. 63 Закону, належать рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Відтак, державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови вірно оцінив заявлені у виконавчому листі вимоги як вимоги немайнового характеру.

Тому не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 листопада 2020 року рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду по справі № 260/2787/20 позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради задоволено частково. Визнано протиправною відмову, оформлену листом Департамента праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради від 29.07.2020 №34.02-04/Ш-00283, щодо проведення перерахунку ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня з розрахунку 5 мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5410,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення набрало законної сили 16 грудня 2020 року.

19 січня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Міснік Нелею Вячеславівною, розглянуто заяву стягувача про примусове виконання виконавчого листа № 260/2787/20, виданого Закарпатським окружним адміністративним судом 11 січня 2021 року та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64187227, постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 64187227 у розмірі 24000,00 грн.

Не погоджуючись з постановою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) «Про стягнення виконавчого збору» від 19 січня 2021 року, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 5 Закону №1403-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Вимогами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Частинами 1, 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Вимогами частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Положеннями вказаної статті визначено виключний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Вимогами ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно вимог п. 8 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 №512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції вірно вважав, що аналізуючи положення статей 26, 27 Закону №1404-VIII, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, яке виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, у якій зазначається розмір та порядок стягнення такого.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку вчиняє державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №703/1086/17, від 28 квітня 2020 року у справі №480/3452/19, від 21.05.2020 у справі №336/2056/17, від 02.06.2021 року у справі № 160/4481/20.

Таким чином, як вірно зазначено судом першої інстанції, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Як встановлено судом, на час відкриття виконавчого провадження та прийняття рішення про стягнення виконавчого збору, рішення суду в справі № 260/2787/20 боржником у повному обсязі не виконано, тому у державного виконавця були відсутні визначені ч.5 та ч.9 ст.27 Закону № 1404-VIII підстави для звільнення боржника від сплати виконавчого збору.

Разом з тим, розмір виконавчого збору згідно з положеннями частин 2 та 3 статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначається виходячи з характеру вимог, за якими ухвалено судове рішення та яке підлягає виконанню за виконавчим документом. Тобто, якщо це рішення «майнового характеру», то розмір виконавчого збору становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. А якщо ж виконується рішення немайнового характеру, виконавчий збір з боржника - юридичної особи стягується в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» № 1082-IX від 15.12.2020, та з 01.01.2021 по 30.11.2021 такий розмір становить 6000 грн на місяць.

Згідно матеріалів справи постановою державного виконавця від 26.04.2021 вирішено стягнути з Департаменту виконавчий збір в сумі 24000 грн, тобто виходячи із чотирьох розмірів мінімальної заробітної плати (4 х 6000 грн) як за виконання рішення немайнового характеру.

Аналізуючи правову природу рішення яке підлягало виконання у рамках виконавчого провадження на предмет того, чи можна його вважати рішенням «майнового характеру», судом вірно враховано те, що за рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/2787/20, на підставі якого видано виконавчий лист «Зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5410,00 грн».

Колегія суддів погоджується з твердженням суду про те, що оскільки у вказаному рішенні суб`єкта владних повноважень зобов`язано нарахувати та виплатити недоплачену разову грошову допомогу у визначеному розмірі 5410,00 грн, то судом вирішена майнова вимога.

Наведене кореспондується з положеннями статті 63 Закону № 1404-VІІІ, за змістом якої немайновими рішеннями є рішення, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення.

Відтак, вірним також є висновок суду про те, що державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови невірно оцінив заявлені у виконавчому листі вимоги як вимоги немайнового характеру.

На підтвердження даних висновків свідчить те, що держаний виконавець мав можливість дотриматись положень частин 5, 6 статті 26 Закону №1404-VIII, а саме визначити розмір виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження та відобразити його у постанові про відкриття виконавчого провадження, адже резолютивна частина рішення Закарпатського окружного адміністративного суду у справі № 260/2787/20 містить суму недоплаченої разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5410,00 грн, тому колегія суддів погоджується з твердженням суду про те, що розглянута судом вимога має вартісну оцінку, а отже є майновою.

Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку, що оскаржувана постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 19 січня 2021 року ВП №64187227 «Про стягнення виконавчого збору» не ґрунтується на вимогах закону та підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 липня 2021 року по справі № 260/536/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. В. Ніколін
О. М. Гінда