Справа № 640/1553/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року м. Київ № 640/1553/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства «КОТОН ТРЕЙД»
доКиївської митниці Держмитслужби
провизнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Приватне підприємство «КОТОН ТРЕЙД» (далі по тексту - позивач, ПП «КОТОН ТРЕЙД») з адміністративним позовом до Київської митниці Держмитслужби (далі по тексту - відповідач), у якому просить:

1) визнати протиправними та скасувати рішення Київської митниці Держмитслужби від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/000185/2, №UA100300/2020/000186/2 про коригування митної вартості;

2) визнати протиправними та скасувати картки відмови в оформленні митної декларації №UA100300/2020/00315 та №UА100300/2020/424691.

В обґрунтування позову позивач зазначив про протиправність спірних рішень про коригування митної вартості товарів від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/000185/2, №UA100300/2020/000186/2. Незгода позивача із зазначеними рішеннями полягає у тому, що на підтвердження заявленої митної вартості товару ним були подані всі передбачені чинним законодавством документи, проте відповідач, усупереч наведеному, визнав їх недостатніми та розпочав процедуру консультації, за результатами якої визначив митну вартість товару за резервним методом.

Ухвалою від 22 лютого 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

12 березня 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про відповідність рішень про коригування митної вартості товарів, імпортованих позивачем, вимогам чинного законодавства, оскільки причинами, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, є неподанння ним всіх запрошених документів, відсутність відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах.

09 квітня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій повторно наголошено на протиправності рішень відповідача про коригування митної вартості товарів від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/000185/2, №UA100300/2020/000186/2 та оформлених на їх підставі карток відмови в оформленні митної декларації №UA100300/2020/00315 та №UА100300/2020/424691.

20 квітня 2021 року відповідачем подані заперечення щодо відповіді на відзив у яких зазначено, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості містять у собі всі необхідні висновки, на підставі яких митний орган дійшов до висновку про наявність підстав для коригування митної вартості.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2020 року позивачем в порядку електронного декларування подано до Київської митниці Держмитслужби митну декларацію типу ІМ 40 ДЕ №UA100300/2020/424691 (далі - МД) з метою митного оформлення товару, у графі 42 якої митну вартість імпортованого останнього визначив за ціною договору у розмірі 104 445, 00 доларів США.

На підтвердження зазначеної у митній декларації митної вартості товару, позивач надав митному органу наступний перелік документів:

- інвойс від 29 вересня 2020 року №EXP/BE/8780/20;

- коносамент від 06 жовтня 2020 року №HLCUKHI200953551;

- автотранспортну накладу від 19 листопада 2020 року №340/11;

- декларацію про походження товару від 29 вересня 2020 року №EXP/BE/8780/20;

- висновок за результатами дослідження експертного підрозділу Центрального митного управління лабораторних досліджень та експертної роботи від 17 листопада 2020 року №113;

- документ, що підтверджує вартість страхування від 29 вересня 2020 року №2020006МЕXDP00672;

- висновок про вартісні та якісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною установою від 06 листопада 2020 року №113/239;

- контракт від 20 січня 2020 року №ВЕ/6876/20;

- доповнення до контракту від 03 серпня 2020 року №03/08-1, від 22 квітня 2020 року №22/04-1;

- договір про надання послуг митного брокера від 13 жовтня 2020 року №13/10/2020;

- акт зважування від 19 листопада 2020 року №369872;

- копію митної декларації країни відправлення від 30 вересня 2020 року №КРЕХ-SB-41749.

За результатами розгляду митної декларації та поданих документів, 20 листопада 2020 року митним органом прийняті рішення про коригування митної вартості товарів №UA100300/2020/000185/2, №UA100300/2020/000186/2.

Згідно рішення про коригування митної вартості товарів від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/000185/2 митну вартість імпортованого товару визначено на рівні 161 075, 08 доларів США.

Рішенням про коригування митної вартості товарів від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/000186/2 митну вартість імпортованого товару також визначено на рівні 161 075, 08 доларів США.

Вказані рішення ідентичні за обґрунтуванням підстав, які передували їх прийняттю, та з них вбачається, що документи надані не в повному обсязі і містять розбіжності та не підтверджують всі числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, зокрема:

- відповідно до пункту 4 зовнішньоекономічного контракту від 20 січня 2020 року №ВЕ/6876/20 покупець здійснює 15% передплату за товар, 85% - після прибуття в порт Одеса, а також може здійснити 100% передоплату. Банківський документ, що підтверджує оплату товару, відсутній у графі 44 митної декларації від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/424691;

- у комерційному рахунку від 29 вересня 2020 року №EXP/BE/8780/20 вказано, що транспортування вантажу відбувається відповідно до коносаменту №НLCUKHI200953551, однак вказаний документ виданий 06 жовтня 2020 року, а тому на момент складення інвойсу не існував;

- у поданих декларантом документах, зокрема, в комерційному рахунку та страховому полісі йде посилання на проформу (замовлення) від 14 травня 2020 року №ВЕ/6945/20, проте такий документ до митного оформлення не наданий;

- у висновку експерта від 06 листопада 2020 року №113/239 вказано вартість товару - 1 долар США/метр, проте не зрозуміло, це вартість погонного метру чи квадратного;

- відповідно до пункту 7 зовнішньоекономічного контракту від 20 січня 2020 року №ВЕ/6876/20 продавець висилає покупцю після відвантаження сертифікат форми А, сертифікат якості із вказаними складом і щільністю товару, проте перелічені товари не надані до митного оформлення.

У зв`язку із зазначеним, у відповідності до положень частини третьої статті 53, статей 54, 57 Митного кодексу України, декларанту запропоновано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи.

Позивач, листом від 20 листопада 2020 року №3, надісланому митному органу шляхом електронного повідомлення, попросив завершити митне оформлення у строк, визначений статтею 255 Митного кодексу України, тобто відмовився від подання всіх необхідних додаткових документів, а отже декларантом не вжито заходів, встановлених частиною другою статті 52, частиною третьою статті 53, статтею 58 Митного кодексу України для підтвердження заявленої митної вартості та методу її визначення. У зв`язку із зазначеним, заявлену декларантом митну вартість за ціною договору щодо товарів, що імпортуються, підтвердити неможливо.

Митну вартість товару, імпортованого позивачем, митний орган визначив за резервним методом, відповідно до частини другої статті 64 Митного кодексу України.

Також, 02 березня 2020 року Київською митницею Держмитслужби сформовано картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100300/2020/00315 та №UА100300/2020/424691.

Незгода із зазначеними рішеннями відповідача, обумовила звернення позивача до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частина перша статті 51 Митного кодексу України встановлює, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до положень частин другої, четвертої, восьмої та дев`ятої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Так, у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляцію).

Відповідно до частини першої - третьої, п`ятої статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Зокрема, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частина 6 вказаної статті).

Відповідно до частини дванадцятої статті 264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Згідно з частинами першою, сьомою, восьмою, дев`ятою статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Стаття 57 Митного кодексу України встановлює, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої-восьмої та десятої статті 58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця. Платежі можуть бути здійснені прямо чи опосередковано. Прикладом опосередкованого платежу може бути врегулювання покупцем повністю чи частково боргу продавця. Платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). Такі платежі можуть бути здійснені шляхом акредитива, інкасування або за допомогою інших розрахунків (вексель, передача цінних документів тощо). Термін «ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті» стосується лише ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або інші платежі покупця на користь продавця, не пов`язані з оцінюваними товарами, не є частиною митної вартості. Додавання, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, згідно з цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

При визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 1) витрати, понесені покупцем: а) комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів; б) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 2) належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: а) сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; б) інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів; в) матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо); г) інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів; 3) роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Зазначені платежі можуть включати платежі, які стосуються прав на літературні та художні твори, винаходи, корисні моделі, промислові зразки, торговельні марки та інші об`єкти права інтелектуальної власності. Витрати на право відтворення (тиражування) оцінюваних товарів в Україні не повинні додаватися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари. Порядок включення до ціни розрахунку роялті та ліцензійних платежів визначається Кабінетом Міністрів України; 4) відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця; 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 6) витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; 7) витрати на страхування цих товарів.

Як вимагає частина друга статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити зокрема: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598, що визначає обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовуються митним органом при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), у тому числі: - неподання основних документів, які підтверджують відомості про заявлену митну вартість товарів (згідно з переліком та відповідно до умов, наведених у статті 53 Кодексу); - невірно проведений розрахунок митної вартості; - невідповідність обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 розділу III Кодексу; - надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

У графі також вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59 - 61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів), фіксуються у графі.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №813/1229/16.

При цьому, право особи оскаржити рішення митного органу передбачено частиною першою статті 29 Митного кодексу України.

Щодо наявності у митного органу підстав для початку процедури консультації, судом встановлено таке.

В оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів зазначено, що відповідно до пункту 4 зовнішньоекономічного контракту від 20 січня 2020 року №ВЕ/6876/20 покупець здійснює 15% передплату за товар, 85% - після прибуття в порт Одеса, а також може здійснити 100% передоплату, проте банківський документ, що підтверджує оплату товару, відсутній у графі 44 митної декларації від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/424691.

Матеріалами справи встановлено, що 20 січня 2020 року між компанією «BEST EXPORTS (PVT.) LIMITED» (Пакистан) та ПП «КОТОН ТРЕЙД» укладено контракт №ВЕ/6876/20 (далі по тексту - Контракт), відповідно до пункту 1 якого, предметом даного договору є довгострокова поставка продавцем покупцю товарів в кількості та асортименті згідно інвойсу, який є невід`ємною частиною цього контракту.

Згідно пункту 2 Контракту загальна сума контракту складає один мільйон доларів США.

За умовами пункту 4 Контракту оплата або передоплата за товар здійснюється покупцем в доларах США шляхом банківського переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця за вказаними у контракті реквізитами. Покупець здійснює оплату/передоплату наступним чином: 15% передоплата за товар, 85% оплата товару по прибуттю товару в порт м. Одеса. Покупець має право здійснити передоплату у розмірі 100% вартості, зазначеної в інвойсі.

Доповненнями до контракту від 03 серпня 2020 року №03/08-1, від 22 квітня 2020 року №22/04-1 вказані умови оплати товару змінені не були.

Таким чином, у будь-якому випадку, позивач повинен був здійснити переказ грошових коштів у розмірі 15% від вартості імпортованого товару на рахунок продавця в якості передоплати.

Натомість матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження здійснення ПП «КОТОН ТРЕЙД» передоплати за поставлений товар та доказів надання підтверджуючих документів митному органу під час митного оформлення товару.

Також, в оскаржуваних рішеннях зазначено, що у поданих декларантом документах, зокрема, в комерційному рахунку та страховому полісі йде посилання на проформу (замовлення) від 14 травня 2020 року №ВЕ/6945/20, проте такий документ до митного оформлення не наданий.

Суд встановив, що у інвойсі від 29 вересня 2020 року №EXP/BE/8780/20 та документі, що підтверджує вартість страхування від 29 вересня 2020 року №2020006МЕXDP00672 дійсно міститься посилання на проформу (замовлення) від 14 травня 2020 року №ВЕ/6945/20, проте подання такого документа під час митного оформлення не передбачено частиною другою статті 53 Митного кодексу України та він не є документом, що підтверджує заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

За вказаних підстав суд також відхиляє доводи відповідача стосовно того, що відповідно до пункту 7 зовнішньоекономічного контракту від 20 січня 2020 року №ВЕ/6876/20 продавець висилає покупцю після відвантаження сертифікат форми А, сертифікат якості із вказаними складом і щільністю товару, проте перелічені товари не надані до митного оформлення, оскільки надання таких документів не передбачено статтею 53 Митного кодексу України, а тому такі обставини також не могли слугувати підставою для початку проведення митним органом процедури консультації.

Крім того, посилання відповідача на те, що у висновку експерта від 06 листопада 2020 року №113/239 вказано вартість товару - 1 долар США/метр, проте не зрозуміло, це вартість погонного метру чи квадратного, також відхиляються судом, оскільки при митному оформленні товару у графі 31 «Вантажні місця та опис товарів» МД від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/424691 позивачем зазначені характеристики тканини, що імпортується та, зокрема, зазначено, що загальна ширина виробу становить 220 см (без кромки), а довжина 104 445, 00 метрів погонних.

Стосовно доводів відповідача про те, що у комерційному рахунку від 29 вересня 2020 року №EXP/BE/8780/20 вказано, що транспортування вантажу відбувається відповідно до коносаменту №НLCUKHI200953551, однак вказаний документ виданий 06 жовтня 2020 року, а тому на момент складення інвойсу не існував, суд зазначає таке.

Згідно зі статтями 133, 135 Кодексу торгового мореплавства України за договором морського перевезення вантажу перевізник або фрахтівник зобов`язується перевезти доручений йому відправником вантаж з порту відправлення в порт призначення і видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (одержувачу), а відправник або фрахтувальник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату (фрахт).

Правовідносини між перевізником і одержувачем вантажу визначаються коносаментом. Умови договору морського перевезення, не викладені в коносаменті, обов`язкові для одержувача, якщо в коносаменті зроблено посилання на документ, в якому вони викладені.

Відповідно до частини першої статті 137 Кодексу торгового мореплавства України після приймання вантажу до перевезення перевізник вантажу, капітан або агент перевізника зобов`язані видати відправнику коносамент, який є доказом прийому перевізником вантажу, зазначеного в коносаменті.

Таким чином, видача коносамента здійснюється після приймання вантажу, тобто коли вантаж перебуває у віданні перевізника. Вважається, що вантаж перебуває у віданні перевізника після того, як він фактично прийнятий на борт судна або надійшов на склад лінійної компанії в чеканні судна.

З огляду на викладене, суд встановив, що коносамент це документ, що підтверджує прийом перевізником вантажу на борт судна, який, у подальшому, є підставою для отримання одержувачем такого вантажу у порті прийому.

Водночас, коносамент сам по собі не є документом, що підтверджує складові митної вартості товару, що перевозиться на морському судні, він не містить у собі відомостей про ціну товару та обов`язковість його подання при митному оформленні не передбачена частиною другою статті 53 Митного кодексу України, а тому зазначена відповідачем підстава для початку процедури консультації з позивачем є неправомірною.

Таким чином, з огляду на подані до митного оформлення документи у своїй сукупності, а саме на відсутність платіжних документів, що підтверджують здійснення позивачем передоплати за товар відповідно до пункту 4 Контракту, судом встановлена наявність у них розбіжностей, що свідчить про правомірність дій митного органу щодо проведення з позивачем процедури консультації та наявність підстав для витребування від позивача відповідних документів з метою усунення сумнівів у дійсності числових значень складових митної вартості товарів, імпортованих останнім.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на вимогу митного органу щодо надання додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару, позивачем таких надано не було, а тому сумніви митного органу щодо дійсної вартості та оплати товару позивачем жодним чином не були спростовані.

Також, суд звертає увагу на те, що ненадання платіжного документа під час митного оформлення товарів підтверджує і сам позивач, оскільки у своїй позовній заяві зазначає, що у порядку частини восьмої статті 55 Митного кодексу України ним були надані митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: копія платіжного доручення на оплату товару (Swift Input) та копія проформи (замовлення) від 14 травня 2020 року №ВЕ/6945/20, тобто після прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що подані декларантом під час митного оформлення документи не були належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару за ціною контракту. За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції) та дії відповідача щодо застосування резервного методу суд вважає правомірними.

Оскільки твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартості операції), є обґрунтованим, а документи, подані позивачем до митного органу, не відповідали вимогам чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а, отже, не підтверджували заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів, суд приходить до висновку, що визначення відповідачем митної вартості товару та коригування її у сторону збільшення за резервним методом здійснено з дотриманням вимог митного законодавства України.

Поряд із цим, судом встановлено, що 20 листопада 2020 року позивачем подана до Київської митниці Держмитслужби митна декларація №UA100300/2020/424744, згідно з якою митну вартість позивач визначив відповідно до висновків, викладених у рішеннях про коригування митної вартості товарів від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/000185/2, №UA100300/2020/000186/2 та сплатив відповідні митні платежі.

Після сплати митних платежів, 20 листопада 2020 року імпортований позивачем товар випущено у вільний обіг на митну територію України.

У подальшому, керуючись частиною восьмою статті 55 Митного кодексу України, засобами поштового зв`язку позивач подав до митного органу заяву про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості від 22 грудня 2020 року №1 до якої долучив копію платіжного доручення на оплату товару (Swift Input) та копія проформи (замовлення) від 14 травня 2020 року №ВЕ/6945/20.

Разом з тим, відповідач за результатами розгляду додатково поданих позивачем документів, не прийняв жодного визначеного частиною дев`ятою статті 55 Митного кодексу України рішення, що, на думку позивача, відповідно до приписів частини десятої зазначеної статті Митного кодексу України, є підставою для скасування оскаржуваних рішень про коригування митної вартості від 20 листопада 2020 року №UA100300/2020/000185/2, №UA100300/2020/000186/2.

Суд зазначає, що відповідно до положень частин сьомої - десятої статті 55 Митного кодексу України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Водночас, суд зазначає, що сам факт подання декларантом додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості, у разі їх належності, не є підставою для визнання протиправним раніше прийнятого митним органом рішення про коригування митної вартості, оскільки правомірність рішення оцінюється на момент його прийняття, а скасування рішення про коригування заявленої митної вартості відноситься до повноважень органу доходів і зборів відповідно в силу приписів частин дев`ятої, десятої статті 55 Митного кодексу України.

Крім того, суд звертає увагу на те, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку саме тим обставинам, які стали підставою для прийняття цього рішення та наведені безпосередньо у цьому рішенні. Оскільки документи, додатково надані позивачем відповідачу разом із заявою від 22 грудня 2020 року, не були предметом розгляду митним органом та зазначені в них відомості не оцінювалися митним органом при прийнятті оскаржуваного рішення, суд не вважає за необхідне оцінювати їх при перевірці прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

У той же час, в даній справі бездіяльність відповідача щодо неприйняття ним рішення в порядку, передбачених частинами 9,10 статті 55 Митного кодексу України не оскаржується.

Таким чином, у даному випадку, в частині вказаних доводів, позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач довів правомірність та обґрунтованість оскаржуваних рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, адміністративний позов ПП «КОТОН ТРЕЙД» не підлягає задоволенню.

Таким чином, з урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Приватного підприємства «КОТОН ТРЕЙД» відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко