Справа № 540/984/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/984/21

Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О. Дата і місце ухвалення: 21.07.2021р., м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування рішення про застосування фінансових санкцій, рішення про опис майна в податкову заставу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40- та рішення про опис майна в податкову заставу №6373-17, стягнення з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди.

Позов обґрунтовував тим, що застосування податковим органом до ОСОБА_1 фінансових санкцій в сумі 17 000,00 грн. за порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», що виразилося у здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії, є неправомірним, оскільки позивач не здійснює та ніколи не здійснював господарської діяльності у кіоску, розташованому за адресою: Голопристанський район, с. Приморське, база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Продавець ОСОБА_2 позивачу незнайома, ніколи не працювала у ФОП ОСОБА_1 . Господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснював в кафетерію (база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») та в магазині (база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») в с. Приморське, Голопристанського району, Херсонської області. Дізнавшись про наявність спірних рішень про застосування фінансових санкцій та про опис майна в податкову заставу ОСОБА_1 зазнав емоційного та психологічного тиску, відчуття несправедливості, оскільки було накладено арешт на його банківські рахунки. Позивач зазначав, що неправомірними діями щодо накладення на нього фінансових санкцій Головне управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі спричинило йому моральну шкоду, розмір якої ОСОБА_1 оцінює в сумі 100 000,00 грн.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40- на суму 17000,00 грн., винесене на підставі акта перевірки від 13.07.2017р. №36/40/ НОМЕР_1 відносно ФОП ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позову, Головне управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 21.07.2021р., з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40-. Спірне рішення про застосування фінансових санкцій було надіслано за податковою адресою ФОП ОСОБА_1 та поштове відправлення 25.08.2017р. повернено податковому органу без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання». А відтак, контролюючим органом виконано обов`язок щодо вручення платнику податків рішення про застосування фінансових санкцій відповідно до вимог ст.42 ПК України.

Також, апелянт посилається на те, що Головним управлінням ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі дотримано вимоги ПК України щодо підстав та порядку здійснення фактичної перевірки у кіоску, розташованому за адресою: Голопристанський район, с. Приморське, база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », господарську діяльність в якому здійснював ФОП ОСОБА_1 . Акт фактичної перевірки було вручено під підпис продавцю ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

На підставі ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає правильність висновків суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, тобто в частині вимог ОСОБА_1 про скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40-.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору є оскарження ОСОБА_1 рішення Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 26.07.2017р. №000040/2122-40-, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції в сумі 17 000,00 грн. за порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів», що виразилося у здійсненні роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою: Херсонська обл., Голопристанський район, с.Приморське, кіоск на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », без ліцензії.

Зазначене рішення прийнято відповідачем на підставі акту від 13.07.2017р. №36/40/ НОМЕР_1 про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що 13.07.2017р. у кіоску, що належить ФОП ОСОБА_1 , продавець - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , здійснює роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі. Встановлено, що в порушення ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв і тютюнових виробів» ОСОБА_2 здійснила продаж однієї пляшки пива «Львівське», об`ємом 0,5 л., за ціною 17,00 грн. В залишку за місцем здійснення торгівлі знаходиться 25 літрів пива «Львівське».

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині вимог щодо скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40-, виходив з того, що в матеріалах перевірки та в матеріалах справи відсутні будь-які докази здійснення саме ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності на об`єкті, що перевірявся відповідачем торгівельному кіоску на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », с.Приморське, Голопристанського р-ну, Херсонської області.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, визначено Законом України №481/95-ВР від 19.12.1995р. «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон №481/95-ВР).

Частиною першою статті 16 Закону №481/95-ВР передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної Законами України.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють виробництво та торгівлю алкогольними напоями, повинні дотримуватися законодавчо встановлених правил здійснення зазначеної діяльності, а у разі їх порушення, нести відповідальність, передбачену Законом №481/95-ВР.

Приписами частини 12 статті 15 розділу IV Закону №481/95-ВР передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Положеннями абзацу 5 частини 2 статті 17 розділу Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

З аналізу вказаних норм слідує, що притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за абз.5 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР може мати місце за наявності двох умов: здійснення таким суб`єктом господарювання за місцем проведення перевірки роздрібної торгівлі алкогольними напоями та відсутність у нього ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, Головним управлінням ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не надано жодного належного доказу здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності на об`єкті, що перевірявся відповідачем торгівельному кіоску на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », с.Приморське, Голопристанського р-ну, Херсонської області.

При цьому, позивач заперечує здійснення ним господарської діяльності за зазначеною в акті перевірки адресою.

Господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснював в кафетерію біля бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та в магазині біля бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в с. Приморське, Голопристанського району, Херсонської області, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями №7-21-08-66-24198 від 21.06.2017р. та №7-21-08-64-24200 від 21.06.2017р., копії ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами №7-21-08-64-24199 від 21.06.2017р. та №7-21-08-64-24201 від 21.06.2017р.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що особа, яка здійснювала реалізацію товару в кіоску на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_2 підписала акт перевірки без зауважень, оскільки зазначена обставина не є беззаперечним доказом наявності будь-яких трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 , а також належності позивачу торгівельного кіоску на території бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », с.Приморське, Голопристанського р-ну, Херсонської області та здійснення в ньому господарської діяльності.

Колегія суддів зазначає, що наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (рішення ЄСПЛ «Sevtap Veznedaroрlu v. Turkey»).

На підставі викладеного у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що Головним управлінням ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, як суб`єктом владних повноважень, на якого ч.2 ст.77 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено правомірність притягнення позивача до відповідальності за здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії у вигляді застосування до нього рішенням від 26.07.2017р. №000040/2122-40- фінансових санкцій в сумі 17 000,00 грн.

А відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про скасування вказаного рішення про застосування фінансових санкцій та наявність підстав для їх задоволення.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду щодо оскарження рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40- колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частинами 1-3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.

Відповідно до п.56.1, п.56.18, п.56.19 ст.56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Таким чином, строк подання позову до суду про оскарження рішень контролюючих органів, які стосуються нарахування грошових зобов`язань, у випадку, якщо особою не використано право оскарження відповідного рішення в адміністративному порядку, становить 1095 днів і обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржується.

Аналіз наведених норм показав, що звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів особа може реалізувати в межах терміну, визначеного адміністративним процесуальним законодавством або іншими законами.

Обов`язок доведення обставин, з якими сторона пов`язує поважність причин пропуску строків звернення до суду, покладається на особу, яка звернулась із адміністративним позовом.

Пропущення строків звернення до адміністративного суду не є безумовною підставою для застосування наслідків порушення цих строків, оскільки суд може визнати причину пропуску строків поважною і в такому випадку справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому адміністративним процесуальним законодавством.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_1 зазначав, що він не отримував копії спірного рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40-, а про його існування дізнався лише в березні 2021 року в органах ДВС, до яких ОСОБА_1 звернувся з метою з`ясування причин накладення арешту на його банківські рахунки.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість таких посилань позивача, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких можливо було б встановити, що ОСОБА_1 знав про прийняття Головним управлінням ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40- до 2021 року.

Що ж до посилань апелянта на те, що спірне рішення про застосування фінансових санкцій було надіслано за податковою адресою ФОП ОСОБА_1 та поштове відправлення 25.08.2017р. повернено податковому органу без вручення його адресату із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання», то вказана обставина, на думку колегії суддів, свідчить про дотримання податковим органом свого обов`язку щодо вручення платнику податків рішення про застосування фінансових санкцій відповідно до вимог ст.42 ПК України.

Однак, це не є підставою для висновку, що позивач 25.08.2017р. дізнався або повинен був дізнатися про наявність рішення про застосування фінансових санкцій від 26.07.2017р. №000040/2122-40-, та, відповідно, мав фактичну можливість реалізувати право на його оскарження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування судового рішення від 21.07.2021р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа відповідно до вимог п.6 ч.6 ст.12 КАС України належить до категорії справ незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 жовтня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук