Справа № 420/6236/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6236/19
Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П.

Дата і місце ухвалення 23.06.2021р., м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення,

В С Т А Н О В И В:

22.10.2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.09.2019 року №, №, №, №, №, №, вимоги про сплату боргу №Ф5 від 13.09.2019 року, рішення № від 13.09.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

В обґрунтування поданого позову фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилався на те, що проведена позапланова перевірка контролюючим органом була проведена з грубим порушенням норм чинного законодавства. Позивач посилався на те, що в наказі про проведення перевірки не вказано підстави для її проведення, не вказано особу, яка уповноважена проводити перевірку, а сам наказ був несвоєчасно направлений на його адресу. Також позивач посилався на те, що йому не було у встановлений Податковим кодексом строк вручено акт перевірки, чим позбавлено можливості надати свої заперечення. Позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення та рішення, прийняті контролюючим органом на підставі неправомірно проведеної перевірки не можуть вважатись законними та обґрунтованими.

В подальшому позивачем було змінено підстави позову та зазначено про помилковість висновків контролюючого органу про порушенням ним умов перебування на спрощеній системі оподаткування 2 групи. Позивач вказував на те, що його твердження про безпідставність висновків акту перевірки також підтверджується висновком експерта від06.03.2020 року № 476, який ним додано до матеріалів справи.

У поданому позові ФОП ОСОБА_1 просив задовольнити його позовні вимоги і визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення та рішення ГУ ДФС в Одеській області.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 рокупозов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт, аналогічно доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву,посилався на те, що будь-яких порушень під час призначення та проведення позапланової перевірки позивача, а також в ході направлення матеріалів перевірки на його адресу контролюючим органом допущено не було. В свою чергу апелянт вказував на те, що під час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 було встановлено факти порушенням ним умов перебування на спрощеній системі оподаткування 2 групи, що не давали йому права з 01.04.2016 року перебувати на такій системі оподаткування.

З огляду на зазначене апелянт вважає, що визначення позивачеві грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), з єдиного податку та з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства, а тому оскаржувані рішення та податкові повідомлення-рішення скасуванню не підлягають.

Зважаючи на викладене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 31.07.2019 року по 06.08.2019 року на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 02.07.2019 року № 5215 співробітниками Головного управління ДФС в Одеській області була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, повноти нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 13.08.2019 року № 1636-15-32-13-05/, у висновках якого зазначено про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, зокрема:

- п.п. 16.1.2 п.16.1 ст.16. п.44.1 ст.44, пп.296.1.2 п.296.1 ст. 296 Податкового кодексу України та «Порядку ведення книги обліку доходів», затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015р. №579, зареєстрованим в Мінюсті України 07.07.2015 №801/27246, що виразилось у неналежному протягом періоду з 01.01.2015 по 31.12.2017 веденні обліку доходів, що призвело до заниження даних, перенесених до податкових декларацій платника єдиного податку за 2016, 2017, 2018 роки;

- зазначено, що згідно пп.2) п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, пп.5) пп.298.2.3. п.298.2. ст.298 Податкового Кодексу України - з 01.04.2016 р. позивач втрачає право перебування на спрощеної системі оподаткування, а тому дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності на протязі 01.04.2016 - 31.12.2016 р., 01.01.2017-31.12.2017 р. та 01.01.2018-31.12.2018 р. оподатковується на загальних умовах;

- пп.293.4.4 п.293.4 ст.293 Податкового Кодексу України, що виразилось у заниженні суми єдиного податку, який підлягає сплаті до бюджету за підсумками податкового звітного періоду 2016 року у розмірі 1374,67 грн.;

- пп.49.18.2 пп.49.18.5 п.49.18 ст.49 пп. 177.5.2. п. 177.5. п. 177.11 ст.177 Податкового Кодексу України, що виразилось у неподанні податкових декларації про майновий стан і доходи за 2 квартал 2016 року по строку 09.08.2016, рік 2016 по строку 09.02.2017, рік 2017 по строку 09.02.2018, рік 2018 по строку 09.02.2019 року;

- на підставі п. 177.1. п.177.2. п. 177.4. п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України донараховано податку на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету у період 01.04.2016 - 31.12.2018 на суму 816051,10 грн., у т.ч. 2016 рік - 265424,08 грн., 2017 рік - 277407,82 грн., 2018 рік - 273219,20 грн.;

-ч. 2, п.1 ст.7 та п.8 ст.9 Закону України від 08.07.2010 р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне старування» із змінами та доповненнями, що виразилось у заниженні суми єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, на суму 308194,92 грн., у т.ч. за 2016 рік - 69315,84 грн., 2017 рік -101277,00 грн., 2018 рік - 137602.08грн.;

- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п.п. 1.4, п.п. 1.5 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX, п. 163.1 ст. 163. п.п. 164,2.2 п. 164.2 ст. 164. с. 176. п.п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами і доповненнями, у зв`язку з чим платнику донараховано військовий збірна загальну суму 68004,26 грн., у т.ч. за рік 2016 рік - 22118,67 грн, 2017 рік -23117,32 грн, 2018 рік 22768,27грн;

- п.181.1 ст. 181, п. 183.2, п.183.10 ст.183, п.185.1 ст.15, п.187.1 ст.187,п.188.1 ст. 188. п.188.1 ст.188, ст. 193. ст. 194 п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету за період листопад 2016 року -грудень 2018 року на суму 659145 грн.;

- п.п. 49.18.1 п. 49.18 ст. 49, п.п. «а» 202.1 ст.202, п.203.1 ст. 203 Податкового кодексу України - не надано податкової декларації з податку на додану вартість за період грудень 2016 року, січень - грудень 2017 року, січень - грудень 2018 року.

На підставі акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 13.09.2019 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності на 816051,10 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 204012,78 грн;

- №, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 680,00 грн. за платежем: податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування;

- №, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 659145,00 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 164786,25 грн;

- №, яким до позивача застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 4250,00 грн за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг);

- №, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань з військового збору в розмірі 68004,26 грн та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 17001,07 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошових зобов`язань за платежем: єдиний податок в розмірі 1374,67 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 343,67 грн.

Також контролюючим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на суму 308 194,92 грн. та прийнято рішення № від 13.09.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого,на підставі матеріалів перевірки, відповідно до яких позивачу донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 308 194,92 грн., до позивача застосовано штрафну санкцію в розмірі 54 810,36 грн.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що у період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року ФОП ОСОБА_1 був платником єдиного податку другої групи та відповідно до п. 2, п. 6 ст. 9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» здійснював діяльність без застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Перевіркою правильності ведення обліку, достовірності, повноти нарахування і сплати податків (зборів), зокрема, єдиного податку, встановлено заниження отриманого доходу за період перебування на спрощеній системі оподаткування у 2016 році на 103 грн., у 2017 році на 73 834,58 грн., у 2018 році на 49559,44 грн.

Так, в ході проведеної перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем Порядку ведення Книги обліку доходів, що виразилось у невнесенні до неї у повному обсязі даних про надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок. За даними Книги обліку та доходів встановлено отримання позивачем у період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року доходу у сумах, які перенесені до податкової декларації платника єдиного податку за відповідний рік, однак, за даними довідки про рух коштів на рахунках, відкритих в АТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», відомостей з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів за ознакою доходу « 157», первинних документів встановлено отримання позивачем доходу у 2016 році в сумі 1 487 418 грн., у 2017 році 1 541 154,58 грн. та у 2018 році 1 517 884,44 грн.

Розбіжність у сумах отриманого доходу склалась, на думку податкового органу, за рахунок не включення в повному обсязі сум, які надійшли на рахунки до складу загального доходу та безпідставне коригування сум отриманого доходу у Книзі обліку доходів за рахунок повернення, які документально не підтверджені.

В акті перевірки зазначено про встановлення перевищення у 2017-2018 роках граничного обсягу доходу, який дає право платникам ІІ групи єдиного податку здійснювати діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування. Так, згідно п.п. 2 п. 191.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання застосовують другу групу спрощеної системи оподаткування за умови, що протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1 500 000 грн. Перевіркою встановлено, що обсяг отриманого ФОП ОСОБА_1 доходу складає у 2017 році 1 541 154,58 грн., у 2018 році 1 517 884,44 грн, що є порушенням умов перебування на другій групі єдиного податку, визначених п.п. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України.

З огляду на положення Податкового кодексу України, контролюючий орган посилався на те, що позивач, у зв`язку зперевищенням протягом календарного року встановленого для платника єдиного податку ІІ групи обсягу доходу, зобов`язаний був здійснити перехід на застосування іншої ставки єдиного податку або з відмовитись від застосування спрощеної системи оподаткування та перейти на сплату інших податків і зборів, однак цього не здійснив.

Також в ході перевірки контролюючим встановлено ще одне порушення правил застосування спрощеної системи оподаткування, передбачених для платників другої групи. Так, контролюючий орган посилався на те, що згідно вимог п.п. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують другу групу спрощеної системи оподаткування здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі, побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства.

Посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області встановлено, що фактичними видами діяльності позивача у перевіряємий період були: 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 71.11 діяльність у сфері архітектури. За наслідками проведеної перевірки встановлено, що у перевіряємий період позивач отримував оплату у безготівковій формі за послуги з підготовки проектно-кошторисної документації та виконання проектно-вишукувальних робіт юридичним особам, які не є платниками єдиного податку, що на думку відповідача, позбавляє його з 01.04.2016 року права перебувати на спрощеній системі оподаткування, а тому дохід отриманий починаючи з вказаної дати до 31.12.2008 року повинен оподатковуватись на загальних підставах.

З огляду на зазначене контролюючий орган посилався також на порушення позивачем вимог Податкового кодексу України в частині обов`язку подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2 квартал 2016 року, за 2016 рік, за 2017 рік та за 2018 рік.

З урахуванням визначення валового доходу позивача за період з 01.04.2016 року по 31.12.2018 року, отриманого від провадження господарської діяльності, який на думку перевіряючих був занижений, а також враховуючи неподання позивачем до перевірки первинних документів щодо походження витрат, які пов`язані з отриманням доходу, контролюючим органом було донараховано ФОП ОСОБА_1 податок на доходи фізичних осіб, який підлягає сплаті до бюджету в сумі 816 051,10 грн., єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 308 194,92 грн. та військовий збір в сумі 68004,26 грн. Крім того, було встановлено порушення позивачем порядку реєстрації платником ПДВ та заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суму 659145 грн.

У зв`язку з чим позивачу і були донараховані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, єдиного податку з фізичних осіб, єдиний внесок та військовий збір, а також застосовані штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ФОП ОСОБА_1 , оскаржив їх до суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно наявності підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Посилаючись на протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, позивач в першу чергу, вказував на порушення порядку проведення перевірки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 (адміністративне провадження № К/9901/25669/19) незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок закріплений ст. 78 ПК України.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Так, згідно п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з підстав, переліченої у п.п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Таким чином, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової виїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

Відповідно до п.п. 79.1, 79.2, 79.3 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Як вбачається в даному випадку, підставою для проведення перевірки позивача у наказі ГУ ДФС в Одеській області від 02.07.2019 року № 5215 вказано п.п. 78.1.1 та п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Згідно п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Відповідно до п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється у разі виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі ст.73 ПК України, у зв`язку з отриманням з державного реєстру фізичних осіб-платників податків податкової інформації про отримання позивачем доходу як самозайнятою особою від юридичних осіб, Головним управлінням ДФС в Одеській області було направлено ФОП ОСОБА_1 запит від 08.05.2019 року №8744/11/15-32- 13-05-09 щодо надання пояснень та документальних підтверджень. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вказаний запит було отримано позивачем 15.05.2019 року, однак пояснень на вказаний запит надано не було, що і стало підставою для призначення позапланової документальної невиїзної перевірки позивача.

Також в матеріалах справи наявне повідомлення від 03.07.2019 року № 1268/13-05, яким ГУ ДФС в Одеській області повідомляло позивача про проведення з 31.07.2019 року документальної позапланової невиїзної перевірки та зазначило про необхідність подання всіх необхідних для її проведення документів, яке згідно наявного в матеріалах справи поштового повідомлення про вручення поштового відправлення було отримано позивачем разом із наказом про проведення перевірки 20.07.2019 року, тобто до початку проведення перевірки.

В ході розгляду справи позивач посилався на те, що фактично наказ про проведення перевірки та повідомлення від 03.07.2019 року № 1268/13-05 вручені йому з порушенням ст. 78, 79 ПК України не 20.07.2019 року, а 26.07.2019 року. Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що навіть у разі вручення позивачеві зазначених вище документів 26.07.2019 року, податковим органом дотримано вимоги Податкового кодексу України та вручено наказ про проведення перевірки до початку її проведення (31.07.2019 року), а тому підстави для висновку про порушення відповідачем порядку проведення перевірки відсутні.

Що стосується посилань позивача на порушення порядку вручення йому акту перевірки, що, як зазначає позивач, позбавило його права надати заперечення на акт перевірки, колегія суддів зазначає наступне:

Згідно п. 86.2 ст. 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що акт перевірки був складений посадовими особами контролюючого органу 13.08.2019 року та направлений на адресу позивача. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, акт перевірки був вручений позивачу 23.08.2019 року, що спростовує посилання позивача на те, що про наявність акту перевірки йому стало відомо лише після отримання податкових повідомлень-рішень.

Оскаржувані ППР прийнято податковим органом 13.09.2019 року, що свідчить про те, що після отримання акту перевірки позивач мав можливість скористатись наданим йому правом на викладення своїх заперечень на акт перевірки.

Таким чином, за наслідками дослідження доводів сторін по справі та наданих доказів суд не встановив порушення контролюючим органом порядку проведення позапланової перевірки, направлення акту перевірки, які б могли вплинути на законність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Що стосується виявлених в ході проведення позапланової документальної перевірки ФОП ОСОБА_1 порушень, колегія суддів зазначає наступне:

Розділом XIV Податкового кодексу України регламентовано спеціальні податкові режими. Главою першою цього розділу встановлюються правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Згідно із пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до п. 291.3 ст. 291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пункт 291.4 статті 291 ПК України визначає, що до другої групи платників єдиного податку можуть бути віднесені суб`єкти господарювання фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Дія цього підпункту не поширюється на фізичних осіб-підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи-підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

Відповідно до пп. 1, 5п.п. 298.2.3 п.298 ст. 298 Податкового Кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ним Кодексом:

- у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку першої і другої груп та нездійснення такими платниками переходу на застосування іншої ставки - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення;

- у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для визначення позивачеві грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, а також податку на додану вартість став висновок контролюючого органу про порушення позивачем умов перебування на другій групі єдиного податку, визначених пп.2) п.291.4 ст.291 Податкового кодексу України, зокрема, здійснення господарських операцій (підготовка проектно-кошторисної документації, виконання проектно-вишукувальних робіт) з юридичним особам, які не є платниками єдиного податку, а саме, з Фонтанською сільською радою, а також перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу для платника ІІ групи.

Заперечуючи проти виявлених порушень, позивач посилався на те, що,перебуваючи на спрощеній системі оподаткування, він, відповідно до своєї діяльності (діяльність у сфері інжинірингу),виконував для своїх контрагентів роботи, обумовлені договорами, а згідно п. 2 ст. 291.4 ст. 91 ПК України для фізичних осіб-підприємців, які перебувають на спрощеній системі оподаткування другої групи, відсутні обмеження щодо здійснення такого роду господарської діяльності. При цьому, позивач вказував на те, що будь-яких договорів про надання послуг з юридичними особами він не укладав.

В ході розгляду справи судом встановлено, та не заперечувалось сторонами по справі, що протягом 2016-2018 років позивач здійснював господарську діяльність за КВЕД 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (основний) та КВЕД 71.11 діяльність у сфері архітектури. Позивач має відповідні кваліфікаційні сертифікати інженера технічного нагляду, які видані Архітектурно-будівельною атестаційною комісією інженерів технічного нагляду Міністерства регіонального розвитку та будівництва України.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області (в подальшому перейменованою в Фонтанську сільську раду Лиманського району Одеської області (замовник) у 2016 році було укладено низку договорів, предметом яких є виконання робіт з технічного нагляду за об`єктами «Капітальний ремонт дорожнього покриття», «Капітальний ремонт систем відведення дощової води», «Капітальний ремонт мереж вуличного освітлення». За результатом виконання вказаних договорів позивач отримував оплату.

За наслідками проведення перевірки, зокрема, дослідження виписки по рахунку позивача, контролюючим органом встановлено факти надходження коштів від Фонтанської селищної ради Комінтернівського району ()31.03.2016 року в сумі 12839,79 грн., а саме:31.03.2016 року в сумі 2055,0 грн з призначенням «Тех.нагляд кап. рем. дор. покр. в Кільц (від 6 №28 до пр. Кільц. ) згідно дог.№8 П від 19.02.2016 та акт вик. Робіт №1 від 29.03.2016 без ПДВ»;31.03.2016 року в сумі - 2144,87 грн. з призначенням «Тех. нагляд кап. рем. дор. покр. пр. Полтавс. (від буд.№5 до в.Кільц) згідно договору №10П від 19.02.2016 та акт вик. роб №1 від 29.03.2016 без ПДВ»;31.03.2016 року в сумі 4007,92 грн. з призначенням «Тех. нагляд кап. рем. дор. покр. пр. Дніпров (від а/д М-28 Од-Юж до буд. 2) згідно договору №11П від 19.02.2016 та акт вик. роб №1 від 29.03.2016 без ПДВ»;31.03.2016 року в сумі - 4632,00 грн. з призначенням «Тех. нагляд кап. рем. дор. покр. Кільц від пр. Дніпров. до буд.№1) згідно дог. №9П від 19.02.2016 та акт вик. робіт №1 від 29.03.2016 без ПДВ».

За наслідками здійснення господарських операцій між сторонами підписано акти виконаних робіт та замовником здійснено оплату виконаних робіт.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції стосовно того, що аналіз положень пункту 291.4 статті 291 ПК України свідчить про те, що вказана норма не містить жодних обмежувальних умов стосовно виробництва та/або продажу товарі, зокрема, відсутня така обов`язкова умова, як виконання їх на користь платників єдиного податку та/або населення.Не містить вказана норма і обмежень щодо виробництва та виконання робіт на користь не платників єдиного податку.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції чинній на момент укладення договорів) технічний нагляд - здійснення замовником контролю за дотриманням проектних рішень та вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, а також контролю за якістю виконаних робіт та їх обсягами під час будівництва або зміни (у тому числішляхом знесення) об`єкта містобудування.

Згідно ст. 11 цього Закону під час будівництва об`єкта архітектури здійснюється авторський та технічний нагляд.Технічний нагляд забезпечується замовником та здійснюється особами, які мають відповідний кваліфікаційний сертифікат.

Аналіз укладених між позивачем та Фонтанською сільською радою договорів свідчить про те, що їх предметом є саме виконання робіт з технічного нагляду ФОП ОСОБА_1 , який в свою чергу має кваліфікаційний сертифікат інженеру технічного нагляду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не порушено вимог пункту 291.4 ст. 291 ПК України, а висновок контролюючого органу про недотримання позивачем умов перебування на 2 групі спрощеної системи оподаткування у 1 кварталі 2016 року є необґрунтованим та безпідставним.

Що стосується посилань податкового органу на перевищення позивачем у 2017-2018 роках граничного обсягу доходу, який дає право платникам ІІ групи єдиного податку здійснювати діяльність із застосуванням спрощеної системи оподаткування, слід зазначити наступе:

Як вже зазначалось вище, положення п.п. 2 п. 191.4 ст. 291 ПК України встановлюють умовою перебування суб`єктів господарювання на другій групі спрощеної системи оподаткування те, шо протягом календарного року обсяг їх доходу не перевищує 1 500 000 грн.

В акті перевірки податковий орган посилався на те, що в ході перевірки було встановлено, що обсяг отриманого ФОП ОСОБА_1 доходу складає у 2017 році 1 541 154,58 грн., у 2018 році 1 517 884,44 грн, що є порушенням умов перебування на другій групі єдиного податку, визначених п.п. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України.

Вказаного висновку контролюючий орган дійшов за наслідком дослідження виписки по рахунку позивача. При цьому відповідач вказав на те, що протягом 2016-2018 років позивач перебував на спрощеній системі оподаткування, якою не передбачено ведення обліку витрат і до перевірки не були надані первинні документи щодо походження витрат, які пов`язані з отриманням доходу.

Заперечуючи проти вказаного порушення позивач зазначив, що контролюючим органом при проведенні перевірки не було враховано, що протягом перевіряємого періоду ним здійснювалось коригування в сторону зменшення отриманого доходу у зв`язку з поверненням авансів. Вказане, як зазначає позивач, також підтверджується висновком експерта, наявним в матеріалах справи.

Відповідно до підпункту 292.1.1. пункту 292.1 статті 292 Податкового кодексу України, доходом платника єдиного податку фізичної особи - підприємця є дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Датою отримання доходу платника єдиного податку є дата надходження коштів платнику єдиного податку у грошовій (готівковій або безготівковій) формі, дата підписання платником єдиного податку акта приймання-передачі безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг) (п. 292.6 ст. 292 ПК України).

Згідно п. 292.11 ст. 292 ПК України, до складу доходу, визначеного цією статтею, не включаються, зокрема, суми коштів (аванс, передоплата), що повертаються покупцю товару (робіт, послуг) - платнику єдиного податку та/або повертаються платником єдиного податку покупцю товару (робіт, послуг), якщо таке повернення відбувається внаслідок повернення товару, розірвання договору або за листом-заявою про повернення коштів.

Дослідженням виписки по банківському рахунку позивача встановлено, що в ній містяться відомості про повернення позивачем у період з квітня 2016 року по грудень 2018 року отриманих авансів контрагентам без виконання послуг на загальну суму 123497 грн., в т.ч. у 2016 році - 103 грн, у 2017 році - 73834,58 грн., у 2018 році - 49559,44 грн.

У наявному в матеріалах справи висновку експерта №476 від 06.02.2020 року, складеному судовим експертом Бурдейним Сергієм Миколайовичем, експертом зазначено, що отриманий позивачем дохід без коригування становить за період з квітня 2016 року по грудень 2018 року всього - 4546457 грн, в тому числі у 2016 році - 1487418 грн., у 2017 році - 1541154,58 грн., та у 2018 році - 1517884,44 грн. Однак, із врахуванням відомостей виписок по рахункам щодо повернення отриманих авансів контрагентами без виконання послуг за період з квітня 2016 року по грудень 2018 року, остаточний дохід позивача склав у 2016 році- 1 487 315 грн., у 2017 році 1 467 320 грн., у 2018 році- 1 468325 грн.

Відповідачем при визначенні обсягу доходу позивача за перевіряємий період (2016-2018 роки) не було враховано вказаних обставин, що стало підставою для помилкового висновку контролюючого органу про заниження позивачем даних, перенесених з Книги обліку доходів, яку ведуть фізичні особи-підприємці, що здійснюють діяльність на спрощеній системі оподаткування до податкових декларацій платника єдиного податку за 2016-2018 роки та про перевищення ФОП ОСОБА_1 граничного обсягу доходу, який дає право суб`єкту господарювання перебувати на спрощеній системі оподаткування другої групи.

Судом першої інстанції вірно відмічено, що згідно п.п. 20.1.6 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи. Вказаному праву кореспондує обов`язок платника податку подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

В свою чергу, в даному випадку контролюючим органом під час проведення перевірки не було запитано у позивача конкретного переліку первинних документів, які, на його думку, можуть підтвердити або спростувати вірність задекларованих позивачем показників податкової звітності, зокрема, задекларованого доходу, отриманого у 2016-2018 роках. В свою чергу, маючи у розпорядженні та здійснюючи дослідження довідок про рух коштів по рахунках № НОМЕР_1 (відкритого в АТ «Укрсиббанк») та № НОМЕР_2 (відкритого в ПАТ «Банк інвестицій та Заощаджень»), контролюючий орган безпідставно не врахував факти здійснення позивачем повернення сум авансів контрагентам, які згідно п. 292.11 ст. 292 ПК України не підлягають включенню до складу доходів фізичної особи-підприємця, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Вказане призвело до безпідставного висновку відповідача про заниження позивачем доходу, а також порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі оподаткування другої групи, та відповідно, про обов`язок позивача перейти на сплату інших податків і зборів, визначених ним Кодексом, зокрема, податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску та військового збору, і здійснювати подання декларацій про майновий стані і доходи.

Згідно п. 181.1 ст. 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

З урахуванням висновку суду про відсутність з боку позивача порушень умов перебування на спрощеній системі оподаткування 2 групи, підстави для визнання за позивачем обов`язку щодо реєстрації платником податку на додану вартість також відсутні.

Встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать, на думку колегії суддів, про протиправність оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 13.09.2019 року № , № , № , № , № , № , а також вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску та рішення № від 13.09.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та наявність підстав для їх скасування.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Відповідно до п.п. 299.1 299.5 ст. 299 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Згідно пункту 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, шляхом подання заяви до контролюючого органу: у разі здійснення видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку, - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності.

Згідно з пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України, у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що аналіз вищенаведених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених законом випадках.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 19 червня 2020 року у справі №2040/6313/18 та від 21.01.2021 року у справі №808/4202/17, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

В свою чергу в даному випадку у зв`язку із виявленням, на думку відповідача, порушень умов перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування, Головним управлінням ДФС в Одеській області не приймалось рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 .

Судом вірно встановлено, що лише 21.05.2020 року, тобто майже через рік після складання акту перевірки, начальником Подільського управління ГУ ДПС в Одеській області прийнято рішення №1 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи ОСОБА_1 платника єдиного податку 3 групи 5%. Дата анулювання є 31.03.2016 року. Підстава акт перевірки від 13.08.2019 року №1636/15-32-13-05. При цьому, анульовано було свідоцтво позивача саме як платника єдиного податку 3 групи, на яку він самостійно здійснив перехід, а не 2 групи.

Відсутність на момент прийняття податкових повідомлень-рішень рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи ОСОБА_1 за умови дотримання позивачем умов перебування на 2 групі для платників єдиного податку також свідчить про протиправність оскаржуваних рішень, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву та яким суд першої інстанції вже надав правову оцінку.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Крім того, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього.

Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

За таких обставин підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення без змін рішення суду першої інстанції, підстави для нового розподілу судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26 жовтня 2021 року.

Суддя-доповідач: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова