Справа № 0640/3914/18
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 0640/3914/18
категорія 6809
Ухвалою від 02 серпня 2018 року відкрито провадження у справі №0640/3914/18 за правилами загального позовного провадження.
21 серпня 2018 року Головне управління ДФС у Житомирській області надіслало до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувало проти задоволення позовних ТОВ "Янеір" ЛТД у зв`язку з їх безпідставністю.
Натомість, з приводу доводів ТОВ "Янеір" ЛТД про відсутність у Головного управлінням ДФС у Житомирській області повноважень та підстав для проведення митного контролю у формі документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи щодо відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення, відповідач зазначив, що такі повноваження йому, як територіальному органу Державної фіскальної служби України, наданні п. 7 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 345 Митного кодексу України, наказом ДФС України від 19.10.2016 №875 та наказом ДФС України від 22.09.2016 №792.
21 вересня 2018 року відповідач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву.
Ухвалою від 15 квітня 2019 року провадження в адміністративній справі №0640/3914/18 поновлено.
Ухвалою від 19 квітня 2019 року провадження в адміністративній справі №0640/3914/18 було зупинено до надбання законної сили рішенням Житомирського окружного адміністративного суду у справі №240/5399/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Янеір" ЛТД до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Житомирській області №976 від 21.05.2018 "Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ "ЯнЕір" ЛТД".
Ухвалою від 25 листопада 2019 року провадження в адміністративній справі №0640/3914/18 поновлено.
09 грудня 2019 року ТОВ "Янеір" ЛТД надіслало до суду заяву про доповнення підстав позову, в якій зазначило, що відповідно до частини 4 статті 296 Митного кодексу України, у разі порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів. Відтак, митна вартість товару визначається станом на день застосування ставок митних платежів. На переконання позивача днем застосування ставок митних платежів є день, коли або декларант або контролюючий орган нараховує митні платежі за необхідними ставками. В спірних правовідносинах, день коли початково була заявлена митна вартість літака (день прийняття МД до митного оформлення) не є днем застосування ставок митних платежів, оскільки жодні митні платежі ні декларантом, ні митним органом в цей день не нараховувались, а отже жодні ставки митних платежів по відношенню до літака не застосовувались. Днем застосування таких ставок, на переконання позивача, є день винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому і митна вартість літака, яка є базою оподаткування, повинна визначатись станом на дату винесення податкового повідомлення-рішення.
Ухвалою від 13 серпня 2020 року замінено відповідача по справі Головне управління ДФС у Житомирській області його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Житомирській області.
Протокольною ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання від 22.10.2020, закінчено підготовче провадження та розпочато розгляд адміністративної справи №0640/3914/18 по суті.
Під час судового розгляду справи позивач заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Натомість, представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.
В судове засідання, призначене на 26 квітня 2021 року, сторони, які були належним чином повідомленні про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, до суду не з`явились.
Водночас, 26 квітня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Янеір" ЛТД подав до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.
В свою чергу, представник відповідача про причини неявки суд не повідомляв.
З огляду на вказане, суд вважає за можлива здійснити розгляд адміністративної справи №0640/3914/18 в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що Головним управління ДФС у Житомирській області на підставі п. 2, п. 4 ч. 3ст. 345, п. 1 ч. 2 ст. 351 МК України був виданий наказ від 21.05.2018 №976 про проведення в період з 30 травня 2018 року по 19 червня 2018 року документальної невиїзної перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи ТОВ "Янеір" ЛТД щодо відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016.
Про проведення вищезазначеної документальної невиїзної перевірки ТОВ "Янеір" ЛТД було проінформовано шляхом направлення відповідного повідомлення від 22.05.2018 №434/06-30-14-09 та копії наказу Головного управління ДФС у Житомирській від 21.05.2018 №976.
За наслідками перевірки був складений акт від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160.
Враховуючи вищезазначене, в акті від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160 було зроблено висновок про порушення ТОВ "Янеір" ЛТД ч.1 ст.160, п.1 ч.1 ст.284, ч.12 ст.286, п.2, ч.1 ст.289, п.2, п.3 ч.1 ст.292, п.3 ч.3 ст.293, п.2 ч.5 ст.297 Митного кодексу України, п.п.190.1 ст.190, п.п.206.2.3 п.206.2, п.206.12 п.206.16 ст.206 Податкового кодексу України, та як наслідок заниження ним податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016 на суму 16090848,00 гривень.
На акт перевірки від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160 ТОВ "Янеір" ЛТД подало свої заперечення від 02.07.2018 №1037, однак, за наслідкам їх розгляду, Головне управління ДФС у Житомирській області надіслало позивачу відповідь від 1.07.2018 №6015/6/06-30-14-09, в якій повідомило, що заперечення до акту перевірки залишаються без задоволення.
Вирішуючи спірні правовідносини в частині наявності у Головного управління ДФС у Житомирській області повноважень для проведення документальної невиїзної перевірки позивача та в частині наявності правових підстав для її призначення, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 336 Митного кодексу України (далі - МК) митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Згідно з частини 2 статті 345 МК України, органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи щодо:
1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;
2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;
3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;
4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;
5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.
Згідно частини першої, пункту 3 частини третьої статті 345 МК документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на органи доходів і зборів.
Органи доходів і зборів мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.
За змістом частини першої, пункту 1 частини другої статті 351 МК предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Документальна невиїзна перевірка проводиться у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів <…>.
Отже, у разі виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів, органи доходів і зборів вправі здійснювати митний контроль шляхом проведення на підставі наказу документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення.
Відповідно до пункту 34-1 статті 4 МК органами доходів і зборів є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Пунктами 1, 7 Положення про Державну фіскальну службу України постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236 (яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, <…> який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, <…>, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування <…> митного законодавства <…>.
ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів.
Пунктом 1 Положення про Головне управління ДФС у Житомирській області, затвердженого наказом ДФС від 27.03.2017 №202 передбачено, що Головне управління ДФС у Житомирській області є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. Головне управління ДФС у Житомирській області відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за дотриманням податного і митного законодавства, законодавства щодо трансфертного ціноутворення, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на ДФС України.
Судом встановлено, що наказом ДФС від 22.09.2016 № 792 Про проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи делеговано повноваження проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи головним управлінням ДФС в областях, місті Києві та Офісу великих платників податків ДФС.
Отже, ДФС як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику здійснює свої повноваження не лише безпосередньо, я й через свої територіальні органи, яким є Головне управління ДФС у Житомирській області.
Таким чином, відповідач як територіальний орган ДФС є органом доходів і зборів та реалізує повноваження ДФС як центрального органу виконавчої влади, в тому й повноваження щодо здійснення митного контролю шляхом проведення документальних невиїзних перевірок з дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи, надані йому наказом ДФС від 22.09.2016 № 792.
Вказаний наказ ДФС від 22.09.2016 № 792 на момент виникнення спірних правовідносин був чинним, в судовому чи іншому порядку не скасованим, а тому твердження позивача про його невідповідність нормам Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності та нормам Митного кодексу України, є безпідставними.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача про відсутність у відповідача статусу органу доходів і зборів у розумінні МК та повноважень здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних невиїзних перевірок, суд вважає помилковим.
Жодних суперечностей у визначенні статусу відповідача як органу доходів і зборів норми МК та положення інших згаданих вище актів не містять.
З приводу доводів ТОВ Янеір ЛТД про відсутність правових підстав для проведення відповідачем документальної невиїзної перевірки дотримання товариством вимог законодавства України з питань державної митної справи щодо відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за МД №401090002/2016/003036 від 16.02.2016, суд зазначає наступне.
Вищезазначена документальної невиїзної перевірки ТОВ Янеір ЛТД була здійснена на підставі наказу Головного управління ДФС у Житомирській області від 21.05.2018 №976.
В ході розгляду справи судом встановлено, що правомірність вищезазначеного наказу Головного управління ДФС у Житомирській області №976 від 21.05.2018 "Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ "Янеір" ЛТД", в тому числі й наявність підстав для його видання та проведення відповідної перевірки, була предметом судового розгляду адміністративної справи №240/5399/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Янеір" ЛТД до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування вказаного наказу.
За наслідками розгляду вказаної адміністративної справи №240/5399/18 Житомирський окружний адміністративний суд зробив висновок про правомірність наказу Головного управління ДФС у Житомирській області від 21.05.2018 №976 та прийняв рішення від 04 липня 2019 року, яким в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Янеір" ЛТД було відмовлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З огляду на вказані норми КАС України обставини щодо того, що правомірності наказу Головного управління ДФС у Житомирській області №976 від 21.05.2018 "Про проведення документальної невиїзної перевірки ТОВ "Янеір" ЛТД" та наявність законодавчо визначених підстав для проведення відповідної перевірки, є встановленими обставинами та не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в частині наявності підстав для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, суд зазначає наступне.
Частиною 27 статті МК України передбачено, що митними платежами є: а) мито; б) акцизний податок із ввезених на митну територію України підакцизних товарів (продукції); в) податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
Обов`язок із сплати митних платежів виникає у разі ввезення товарів на митну територію України - з моменту фактичного ввезення цих товарів на митну територію України (п. 1 ч. 1 ст. 289 МК).
Відповідно до частини 1 статті 293 МК України, особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Якщо декларування товарів здійснюється особою, уповноваженою на це декларантом, на таку особу покладається обов`язок із сплати митних платежів солідарно з декларантом.
За визначенням, наведеним у п. 25 ч. 1 ст. 4 МК України, митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.
З метою застосування законодавства України з питань митної справи запроваджуються такі митні режими: 1) імпорт (випуск для вільного обігу); 2) реімпорт; 3) експорт (остаточне вивезення); 4) реекспорт; 5) транзит; 6) тимчасове ввезення; 7) тимчасове вивезення; 8) митний склад; 9) вільна митна зона; 10) безмитна торгівля; 11) переробка на митній території; 12) переробка за межами митної території; 13) знищення або руйнування; 14) відмова на користь держави. Митні режими встановлюються виключно цим Кодексом (ст. 70 МК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті МК України, декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 147 МК України, переробка на митній території - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари піддаються у встановленому законодавством порядку переробці без застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, за умови подальшого реекспорту продуктів переробки.
Поміщення товарів у митний режим переробки на митній території допускається з письмового дозволу митного органу за заявою власника цих товарів або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 149 МК України).
При цьому, частиною 1 статті 151 МК України передбачено, що строк переробки товарів на митній території України встановлюється митним органом у кожному випадку під час видачі дозволу підприємству, виходячи з тривалості процесу переробки товарів та розпорядження продуктами їх переробки. Зазначений строк обчислюється, починаючи з дня завершення митного оформлення митним органом іноземних товарів для переробки.
За заявою підприємства, якому видано дозвіл на переробку товарів, з причин, підтверджених документально, строк переробки товарів на митній території України продовжується зазначеним органом, але загальний строк переробки не може перевищувати 365 днів, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті.
Відповідно до частини 1 статті 160 МК України, митний режим переробки на митній території завершується шляхом реекспорту продуктів переробки чи поміщення їх в інший митний режим, а також у випадках, передбачених частиною другою цієї статті.
Частиною першою статті 148 МК України визначено, що поміщення товарів у митний режим переробки на митній території здійснюється з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами.
Питання оподаткування митом товарів при переміщенні через митний кордон України залежно від обраного митного режиму врегульоване статтею 286 МК України.
Частиною 12 статті 286 МК України визначено, що до товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом при дотриманні вимог та обмежень, встановлених главою 23 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 284 МК України умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом застосовується до товарів, поміщених у митні режими транзиту, тимчасового ввезення, митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі, переробки на митній території, знищення або руйнування, за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу.
Випадки, коли митні платежі не сплачуються, визначені також і в статті 292 МК України, яка передбачає, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України: щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано; при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень цього Кодексу не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.
Разом з тим, до складу митних платежів належить не тільки ввізне мито, а ще податок на додану вартість із ввезених на митну територію України товарів (продукції).
За загальним правилом, будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України, а також особа, на яку покладається дотримання вимог митних режимів, які передбачають повне або часткове умовне звільнення від оподаткування, у разі порушення таких митних режимів, встановлених митним законодавством, є платниками податку на додану вартість (п. 180.1 ст. 180 ПК України).
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, операції платників податку з: постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Особливості оподаткування операцій під час переміщення товарів через митний кордон України залежно від обраного митного режиму, визначені в статті 206 ПК України, відповідно до якої під час ввезення товарів на митну територію України суми податку підлягають сплаті до державного бюджету платниками податку до/або на день подання митної декларації безпосередньо на єдиний казначейський рахунок, крім операцій, за якими надається звільнення (умовне звільнення) від оподаткування.
Водночас, пунктом 206.12. ст.206 ПК України до операцій із ввезення товарів на митну територію України в митному режимі переробки на митній території застосовується умовне повне звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 23 Митного кодексу України.
Таким чином, норми Митного кодексу України та Податкового кодексу України встановлюють пільги щодо сплати митних платежів для товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території, у вигляді повного звільнення від оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість.
Під час розгляду справи судом безспірно встановлено та не заперечувалось сторонами, що ТОВ Янеір ЛТД за митною декларацією від 16.02.2016 №401090002/2016/003036, яка була предметом документальної невиїзної перевірки, були надані пільги у вигляді звільнення від сплати митних платежів, код пільги 517 Товари, що поміщуються в митний режим переробки на митній території, яка передбачена п. 1 ч. 1 ст. 284, ч. 12 ст. 286 МК України.
Однак, суд зауважує, що умовою для отримання (користування) пільгою у вигляді повного звільнення від оподаткування ввізним митом та податком на додану вартість щодо товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території, є дотримання вимог цього митного режиму, в тому числі й щодо строку переробки товарів на митній території України.
Відповідно до пункту 206.16. статті 206 ПК України, у разі втрати товарів, що перебувають під митним контролем у митних режимах, в яких надано звільнення або умовне звільнення від оподаткування, нецільового використання цих товарів або в разі невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення таких митних режимів особа, відповідальна за дотримання митного режиму, зобов`язана сплатити суму податкового зобов`язання, на яку було надане таке звільнення або умовне звільнення, та пеню, нараховану відповідно до статті 129 цього Кодексу, розраховану з дня надання звільнення або умовного звільнення від оподаткування.
Частиною 4 статті 296 МК України визначено, що у разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів.
Згідно з підпунктом 3 пункту 3 статті 293 МК України у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, особами, на яких покладається обов`язок із сплати митних платежів, є особи, відповідальні за дотримання митного режиму.
Таким чином, наслідком недоотримання умов митного режиму переробки на митній території України, в тому числі й невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення такого митного режиму, у особи, відповідальної за дотримання цього митного режиму, виникає обов`язок сплати митних платежів, на які раніше було надане звільнення.
Дослідивши під час розгляду справи зміст акту перевірки від 21.06.2018 №729/06-30-14-09/38267160 суд встановив, що підставою для такого висновку контролюючого органу були наступні встановлені в її ході обставини.
За вказаною митною декларацією від 16.02.2016 №401090002/2016/003036 ТОВ Янеір ЛТД були надані пільги у вигляді звільнення від сплати митних платежів, код пільги 517 Товари, що поміщуються в митний режим переробки на митній території, яка передбачена п. 1 ч. 1 ст. 284, ч. 12 ст. 286 МК України.
За наслідками розгляду зазначеної заяви, м/п Вінниця-Центральний Вінницької митниці ДФС надала ТОВ Янеір ЛТД дозвіл на дозвіл на поміщення вищезазначеного повітряного судна у митному режимі переробки на митній території України з метою ремонту до 31.12.2016.
В подальшому, на підставі відповідної заяви генерального директора ТОВ Янеір ЛТД, м/п Вінниця-Центральний Вінницької митниці ДФС продовжила позивачу термін переробки зазначеного товару на митній території України до 15 лютого 2017 року
При цьому, суд наголошує, що на момент проведення Головним управління ДФС у Житомирській області документальної невиїзної перевірки позивача факт порушення ТОВ Янеір ЛТД умов митного режиму переробки (його не завершення у визначення контролюючим органом строки) вже був встановлений Вінницькою митницею ДФС.
Вказаний протокол Вінницької митниці ДФС від 29.03.2017 №0173/401000/17 ТОВ Янеір ЛТД не оскаржувався, доказів протилежного матеріали справи не містять.
З огляду на що, суд приходить до висновку, що факт порушення ТОВ Янеір ЛТД умов митного режиму переробки (його не завершення у визначений контролюючим органом строки) на момент проведення спірної перевірки був підтверджений належними доказами.
Оскільки, згідно з пунктом 206.16. статті 206 ПК України та частиною 4 статті 296 МК України наслідком недоотримання умов митного режиму переробки на митній території України, в тому числі й невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення такого митного режиму, є виникнення обов`язку сплати митні платежів, на які раніше було надане звільнення у зв`язку з перебуванням товару у вказаному митному режимі, то суд приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин у відповідача були правові підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на додану вартість.
В спірних правовідносинах особою відповідальною за дотримання митного режиму переробки на митній території України було ТОВ Янеір ЛТД, а тому саме на нього покладається обов`язок через недоотримання умов митного режиму сплатити відповідні митні платежі.
Надаючи оцінку правомірності здійсненого Головним управлінням ДФС у Житомирській області розрахунку суми, на яку спірним податковим повідомленням-рішенням було збільшено податкове зобов`язання ТОВ Янеір з податку на додану вартість з ввезених на територію України товарів, в тому числі й правомірності визначення розміру бази оподаткування, суд зазначає наступне.
Частиною 1 статті 294 МК України передбачено, що об`єкт та база оподаткування митними платежами під час переміщення товарів через митний кордон України визначаються відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України.
Відповідно до пп. в п. 185.1 ст. 185 ПК України операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Як вже зазначалось судом, до операцій із ввезення товарів на митну територію України в митному режимі переробки на митній території, згідно з пунктом 206.12 статті 206 ПК України, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених главою 23 Митного кодексу України.
Однак, пункт 206.16 статті 206 ПК України передбачає, що в разі невиконання у строки, встановлені Митним кодексом України, заходів щодо завершення таких митних режимів, в яких надано звільнення або умовне звільнення від оподаткування, особа, відповідальна за дотримання митного режиму, зобов`язана сплатити суму податкового зобов`язання, на яку було надане таке звільнення або умовне звільнення.
Відтак, наслідком невиконання у встановлений строк заходів щодо завершення митного режиму переробки, є виникнення у особи, відповідальної за дотримання такого режиму, обов`язку сплатити податкове зобов`язання з податку на додану вартість в повному обсязі (в сумі, на яку надавалось звільнення).
Порядок визначення бази оподаткування для товарів, які ввозяться на митну територію України, визначений в статті 190 ПК України, згідно з пунктом 190.1 якої, базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 39-1 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів, а також розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (п.1, п. 4 ч. 1 ст. 50 МК України).
Разом з тим, частиною 1 статті 65 МК України, якою врегульовано порядок визначення митної вартості товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митних режимів, відмінних від митного режиму імпорту, передбачено, що митною вартістю товарів, що ввозяться в Україну відповідно до митних режимів, відмінних від режиму імпорту, є ціна товару, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі.
З системного аналізу вищезазначених норм вбачається, що для операції із ввезення товарів в митному режимі переробки на митній території України, щодо яких було в подальшому порушено умови такого митного режиму, базою оподаткування податком на додану вартість є митна вартість таких товарів їх ціна, зазначена у рахунку-фактурі чи рахунку-проформі.
Частиною 4 статті 296 МК України визначено, що у разі нецільового використання товарів, щодо яких було надано умовне звільнення від оподаткування, а також порушення умов митних режимів, поміщення в які передбачає умовне звільнення від оподаткування, застосовуються ставки митних платежів, що діють на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. Митна вартість товарів, їх кількість чи інші характеристики, що використовуються для визначення бази оподаткування, визначаються на день застосування ставок митних платежів.
Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що для нарахування митних платежів, в тому числі й для розрахунку податкового зобов`язання з податку на додану вартість, для операції із ввезення на митну територію України товарів в митному режимі переробки, щодо яких було порушено умови цього митного режиму, застосовуються ставки митних платежів, які діяли на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення. В свою чергу митна вартість вищезазначених товарів, яка є базою оподаткування, визначається станом на день застосування ставок митних платежів, яким, як зазначено вище, є день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення.
З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що доводи ТОВ Янеір про те, що контролюючий орган при визначенні в спірному податковому повідомленні-рішенні податкового зобов`язання з податку на додану вартість мав би брати до розрахунку митну вартість літака, визначену станом на день винесення цього податкового повідомлення рішення (12 липня 2018 року), ґрунтуються на хибному тлумаченні позивачем норм ч. 4 ст. 296 МК України, а тому є безпідставними та відхиляються судом.
Однак суд вважає, що визнання Головним управлінням ДФС у Житомирській області бази оподаткування вищезазначеним способом не ґрунтується на нормах чинного законодавства, оскільки ч. 4 ст. 296 МК України визначає, що базою оподаткування є митна вартість товару, визначена станом на день прийняття митним органом митної декларації для митного оформлення.
Жодного іншого порядку визначення бази оподаткування при нарахуванні податкового зобов`язання з податку на додану вартість за порушення умов митного режиму переробки, який передбачав умовне звільнення від оподаткування, а ніж визначений в ч. 4 ст. 296 МК України, Митний кодекс України та Податковий кодекс України не передбачають, як і не передбачають можливості зменшення бази оподаткування у спосіб, який в спірних правовідносинах застосував відповідач.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.
Статтею 9 КАС України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відтак, суд повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ ЯнЕір ЛТД є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що вищезазначений судовий збір в розмірі 362044,09 гривень підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович