Справа № 140/8488/21
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/8488/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: визнати протиправними дії щодо невірного нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 01.12.2020 включно; визнати протиправними дії щодо невірного розрахунку при звільненні з військової служби; визнати протиправними дії стосовно невірного розрахунку одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік; визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку у день звільнення з військової служби; зобов`язати нарахувати та виплатити за період з 29.01.2020 по 01.12.2020 включно грошове забезпечення з урахуванням обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 1 січня 2020 року на відповідні тарифні коефіцієнти за займаною посадою та званням, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік в розмірі грошового забезпечення з урахуванням обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 1 січня 2020 року на відповідні тарифні коефіцієнти за займаною посадою та званням, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та вихідну допомогу при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого на 1 січня 2020 року на відповідні тарифні коефіцієнти за займаною посадою та званням, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день винесення рішення суду по даній справі відповідно до положень Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу відповідачем протиправно обраховано посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача в період з 29.01.2020 по 01.12.2020 без урахування вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017, оскільки протиправно при визначенні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням використано як розрахункову величину прожитковий мінімум, встановлений законом на 01.01.2018.

Крім того, позивач зазначив, що надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, надбавка за роботу яка передбачає доступ до державної таємниці та премія вираховується у відсотковому відношенні до посадового окладу та окладу за військовим званням. Тому, при проведенні вказаних нарахувань відповідачем також було проведено обрахунок неправильно.

Відповідно до пункту 1 Розділу 23 Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Так як ОСОБА_1 у період з січня 2020 року по грудень 2020 року невірно нараховувалось грошове забезпечення, тому не вірно була виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2020 рік.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2020 № 256 (додаток 3) позивачу належить до виплати:

1) Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення (19396,20грн.).

2) Вихідна допомога при звільнені.

Позивач вважає, що у зв`язку з невірним визначенням грошового забезпечення йому належить до виплати матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 23572,78 грн, тобто наявна недоплата зі сторони відповідача.

Відповідно до пункту 1 Розділу 32 Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2020 №256 календарна вислуга років ОСОБА_1 складає 37 років 03 місяці 03 днів. Таким чином, розрахунок одноразової грошової допомоги буде наступним (23572,78-50%)*37=436 096,43грн.

У зв`язку із не вірним нарахуванням та виплатою грошового забезпечення та належних сум при звільнені позивач в порядку статті 117 КЗпП України набув права на компенсації середнього заробітку за час затримки при звільненні.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 17.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

Відповідач у відзиві на позов його вимоги заперечив, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування цієї позиції вказав, що скасування у судовому порядку пункту 6 Постанови №103, якою внесені зміни до пункту 4 Постанови №704, не означає автоматичного відновлення положень, що діяли до внесення змін. Суд не наділений повноваженнями відновлювати дію нормативно-правового акта Кабінету Міністрів України, а Урядом не прийнято акт про відновлення дії попереднього акта та не визначено порядок відновлення регулювання відповідних правовідносин.

Визначення розміру грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, проходження служби яких пов`язане з присвоєнням військових/спеціальних звань належить до компетенції Кабінету Міністрів України.

З урахуванням наведеного відповідач вважає, що відсутні правові підстави для проведення перерахунку позивачу грошового забезпечення з врахуванням всіх його складових з 29.01.2020, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого у 2020 році.

Наказом від 13.11.2020 №751 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.12.2020 №256 його було виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а також всіх видів забезпечення.

Звільнення позивача з військової служби відбулося законно - у повній відповідності до вимог чинного законодавства України. Наказ про своє звільнення позивачем не оскаржувався.

Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при звільненні, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.

З урахуванням наведеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

08.09.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій останній заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

08.09.2021 відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив позивача, у яких наведено аргументи, аналогічні обґрунтуванню заперечень на адміністративний позов, викладені у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №256 від 01.12.2020 майора медичної служби ОСОБА_1 , начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) №751 від 13.11.2020 у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з правом носіння військової форми одягу, з 01.12.2020 вважати таким, що справи та посду здав та вибув на військовий облік до Луцького ОМТЦК та СП Волинської області. З 01.12.2020 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення . Вислуга років у Збройних Силах становить 37 років 03 місяці 03 дні.

На звернення позивача про перерахунок та виплату належного грошового забезпечення, починаючи з 29.01.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за спеціальним званням, обчисленого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, відповідач листом від 09.08.2021 № 350/301/275/кс повідомив ОСОБА_1 , що здійснює виплату грошового забезпечення в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, грошове забезпечення розраховується, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а правові підстави для проведення перерахунку грошового забезпечення відсутні.

Позивач, вважаючи порушеним право на належний розмір грошового забезпечення, звернувся до суду на його захист із цим позовом.

При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зазначена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спір у цій справі виник щодо визначення розміру грошового забезпечення позивача військовослужбовця, а саме застосування розрахункової величини для обчислення розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, від яких залежить обчислення щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).

Частинами 2, 4 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30.08.201 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 10 Постанови № 704, ця постанова набирає чинності з 01.03.2018.

Постановою № 704, зокрема, затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

Пунктом 4 Постанови №704 в редакції, чинній на момент прийняття постанови, визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13,14.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Згідно з пунктом 6 Постанови № 103, внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Так, до Постанови №704 були внесені зміни, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладено у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Пункт 6 постанови КМУ №103 втратив чинність у зв`язку із набранням законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18.

Відповідно до частин другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки 29.01.2020 у судовому порядку частково скасовано нормативно-правовий акт (пункт 6 Постанови №103), яким було внесено зміни до пункту 4 Постанови №704 (викладено його в новій редакції), то залишається діяти редакція пункту 4 Постанови №704 до зазначених змін (тобто, первинна редакція), за якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу мають визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 (Офіційний вісник України, 2017 р., № 77, ст. 2374; 2018 р., № 4, ст. 165).

Таким чином, з 29.01.2020, тобто з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 виникають підстави для розрахунку грошового забезпечення, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 у відповідності до вимог статті 9 Закону №2011-ХІІ.

Поряд з тим, пунктом 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону від 06.06.2016 №1774-VІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі Закон №1774-VІІІ), який набрав чинності 01.01.2017, встановлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

При цьому згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №240/4946/18 в частині застосування норм права, а саме пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VІІІ, після набрання чинності цим Законом положення нормативно-правових актів щодо обчислення виплат у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Таким чином, згідно з Постановою №704 та положеннями пункту 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №1774-VІІІ розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням як складових грошового забезпечення є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня календарного року, а мінімальна заробітна плата для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Відповідно до статті 7 Закону України від 14.11.2019 №294-IX Про Державний бюджет України на 2020 рік розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020 встановлено у сумі 2102, 00 грн.

Як встановлено з матеріалів позовної заяви, зокрема, із довідки №350/301/2521/пс від 20.07.2021, посадовий оклад позивача як у 2019 році, так і у 2020 році був незмінним та становив 5070,00 грн (розраховувався із застосуванням коефіцієнта 2,28 до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018). Аналогічно і оклад за спеціальним званням, який у 2019-2020 роках становив 1340,00 грн, розрахований із застосуванням коефіцієнта 0,76 до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року.

Отже, наведене засвідчує ту обставину, що посадовий оклад позивача та оклад за спеціальним званням з 29.01.2020 і надалі визначені, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (у 2020 році, починаючи з 29.01.2020). Тобто, відповідач при виплаті позивачу грошового забезпечення застосовує нечинну (скасовану у судовому порядку) норму, яка визначала розмір посадових окладів, окладів за спеціальним званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

З довідки №350/301/2521/пс від 20.07.2021 також вбачається, що у 2019-2020 роках позивачу виплачувалися:

- надбавка за вислугу років, яка розраховується відповідно до пункту 13.1 розділу 13 наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі - Порядок №260) військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим звання;

- надбавка за особливості проходження служби - розраховується відповідно до пункту 1 Розділу 6 Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) щомісячно виплачується надбавка за особливості проходження служби в розмірах до 100 відсотків посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років залежно від складності та важливості виконуваних обов`язків;

- надбавка за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці - розраховується відповідно до пункту 2 Постанови КМУ від 15.06.1994 №414 «Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці» (в редакції від 29.11.2001) особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації;

- надбавка за кваліфікацію - нараховується відповідно пункту 1.2 Розділу 8 Порядку №260, військовослужбовцям, які мають присвоєну в установленому порядку класну кваліфікацію, займають посади і виконують службові обов`язки за спеціальністю, щомісяця виплачується надбавка за кваліфікацію у відсотках посадового окладу;

- премія - нараховується відповідно до 2 Розділу 16 Порядку №260, Розмір щомісячної премії, але не менше 10 відсотків посадового окладу, встановлює Міністр оборони України для відповідних категорій військовослужбовців виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України, та особливостей проходження військової служби.

Проаналізувавши вищевикладене, вбачається, що всі інші складові грошового забезпечення визначаються в процентному співвідношенні до посадового окладу та окладу за військовим званням, тобто всі інші нарахування є похідними від них.

Відповідно до листа від 20.07.2021 №350/301/2522/пс позивач отримав грошову допомогу на оздоровлення за 2020 рік у розмірі 19 396,20 грн (в розмірі одного грошового забезпечення).

Відповідно до пункту 1 Розділу 23 Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2020 № 256 ОСОБА_1 належить до виплати:

1) Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення (19396,20грн).

2) Вихідна допомога при звільнені.

Відповідно до положень пункту 1 розділу 24 Порядку №260 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1 Розділу 32 Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до довідки №350/301/2524/пс від 20.07.2021 ОСОБА_1 нараховано грошове забезпечення по день виключення із списків особового складу військової частини та одноразова грошова допомога при звільнені.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2020 №256 календарна вислуга років позивача складає 37 років 03 місяці 03 днів.

Таким чином, виплата щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення напряму залежить від розміру посадового окладу та окладу за спеціальним званням, а тому виплата останніх у неналежному розмірі має наслідком виплату у неналежному розмірі і інших видів грошового забезпечення.

Відтак, суд вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у проведенні перерахунку грошового забезпечення та всіх належних позивачу сум при звільненні за період з 29.01.2020 по 13.11.2020 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017.

В цій частині, позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме у спосіб: - визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у перерахунку позивачу за період з 29.01.2020 по 13.11.2020 грошового забезпечення відповідно приміток 1 додатків 1, 14, та додатків 15, 16 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення позивачу за період з 29.01.2020 по 13.11.2020 відповідно приміток 1 додатків 1, 14, та додатків 15, 16 до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» № 704 від 30.08.2017.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення своєчасного повного розрахунку у день звільнення з військової служби та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки при звільненні по день винесення рішення суду по даній справі відповідно до положень Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 №100, то суд зазначає наступне.

У відповідності до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

При цьому, стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин, за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 у справі № 804/1782/16, від 27.06.2018 у справі № 810/1543/17, яка, в силу положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Таким чином, оскільки відповідачем невірно проведено з ОСОБА_1 розрахунок при звільненні за період з 29.01.2020 по 13.11.2020 включно, відсутня дата остаточного розрахунку, а тому вказана позовна вимога є передчасною та не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначені обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд у цій справі дійшов переконання, що відповідач безпідставно здійснив виплату грошового забезпечення позивача, застосовуючи механізм обчислення посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначений Постановою №704, з урахуванням розрахункової величини розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01.01.2018, при цьому допускаючи помилкове тлумачення положень нормативно-правових актів у зв`язку із скасуванням у судовому порядку пункту 6 Постанови №103. Неправильне обчислення з 29.01.2021 посадового окладу та окладу за спеціальним званням впливає на розмір щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а в разі невиконання або неналежного виконання рішення щоб не виникала необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведеного, виходячи з повноважень суду, визначених частиною другою статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позову частково шляхом прийняття рішення про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 29.01.2020 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальним званням, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти, та зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення з 29.01.2020, виходячи з посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (у 2020 році) на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб» (з урахуванням раніше проведених виплат).

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальним званням, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 з 29 січня 2020 року перерахунок та виплату грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за спеціальним званням, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби), виходячи з посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року (у 2020 році) на відповідні тарифні коефіцієнти згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького кладу та деяких інших осіб (з урахуванням раніше проведених виплат).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський