Справа № 520/12595/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

25.10.2021 р. справа №520/12595/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку загального позовного провадження за процедурою письмового провадження (у зв`язку з поданням представником позивача відповідної заяви) справу за позовом ТОВ "Еліас-Агро" до ГУДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Еліас» (далі за текстом заявник, платник, ТОВ, Товариство), у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області від 19.05.2021р. №.

Аргументуючи цю вимоги зазначив, що не вчиняв викладеного в акті податкового правопорушення. Наголошував, що у взаємовідносинах з контрагентами постачальниками діяв розсудливо, виважено та обачливо, податок на додану вартість справляв правильно. Стверджував, що контролюючий орган неправомірно провів камеральну перевірку та передчасно виніс оскаржений правовий акт індивідуальної дії (до моменту фізичного отримання платником акту).

Відповідач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (далі за текстом владний суб`єкт, контролюючий орган, адміністративний орган, ГУ, Управління, орган публічної адміністрації), з поданим позовом не погодився.

Аргументуючи заперечення проти позову, зазначив, що проведений захід податкового контролю у формі камеральної перевірки показав на існування факту заниження грошового зобов`язання з ПДВ за рахунок включення до складу податкового кредиту з ПДВ податкових накладних контрагентів-постачальників за календарною датою їх виписування, попри те, що подія реєстрації згаданих податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних припала на наступні податкові періоди.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Заявник пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації суб`єкта господарювання, 11.01.2021р. набув правового статусу юридичної особи приватного права, значиться в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань під ідентифікаційним кодом 43952011 за місцезнаходженням місто Харків, вул. Академіка Павлова, б.120, офіс 25.

Водночас у судовому засіданні представник заявника адв. Самарін А.С. повідомив, що провадження господарської діяльності ТОВ відбувається у м. Дніпро, звідки і здійснюється комунікація із керівником ТОВ.

06.04.2021р. контролюючий органом була проведена камеральна перевірка діяльності заявника з питання правильності формування відомостей податкової декларації з ПДВ лютого 2021р.

Результати проведеної перевірки оформлені актом №5720/20-40-18+-16-05/43952011 (далі за текстом - Акт).

У тексті Акту контролюючим органом викладені власні судження про вчинення заявником податкового правопорушення, а саме: п. 198.6 ст.198, п.200.1 ст.200, п.200.2 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України у вигляді заниження грошового зобов`язання з ПДВ на 17.236.499,48грн. за рахунок включення до складу податкового кредиту звітного податкового періоду лютий 2021р. податкових накладних контрагента постачальника ТОВ «Ніка-компані» (ідентифікаційний код 437448698), датованих 05.02.2021р. та 16.02.2021р., але зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних у березні 2021р.

Так, датовані 05.02.2021р. податкові накладні ТОВ «Ніка-Компані» (№25 на суму ПДВ 898.972,35грн., №29 на суму ПДВ 1.264.064,52грн., №30 на суму ПДВ 748.886,24грн.) підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних до 28.02.2021р., але фактично були зареєстровані 09.03.2021р.

Датовані 16.02.2021р. податкові накладні ТОВ «Ніка-Компані» (№39 на суму ПДВ 290.118,03грн., №40 на суму ПДВ 2.547.352,45грн., №41 на суму ПДВ 2.547.352,45грн., №42 на суму ПДВ 1.810.540,61грн., №43 на суму ПДВ 1.067.620,42грн., №44 на суму ПДВ 71.341,57грн., №45 на суму ПДВ 1.082.130,28грн., №46 на суму ПДВ 1.067.620,42грн.) підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15.03.2021р., але фактично були зареєстровані 16.03.2021р. та 18.03.2021р.

Окрім того, в тексті Акту також указано, що заявником допущено формування податкового кредиту з ПДВ звітного податкового періоду лютий 2021р. на суму податку 3.840.500,14грн. за рахунок податкових накладних контрагента постачальника ТОВ «С.К.С.» (ідентифікаційний код 38591109), які взагалі не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Звідси слідує, що набувши правового статусу суб`єкта господарювання юридичної особи приватного права 11.01.2021р., заявник вже у лютому 2021р. відобразив у складі податкового кредиту з ПДВ суму податку у розмірі 48.921.020,00грн., з яких 17.236.499,00грн. за податковими накладних, які у лютому 2021р. не пройшли процедури реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

07.04.2021р. акт перевірки був направлений контролюючим органом за належною податковою адресою заявника - місто Харків, вул. Академіка Павлова, б.120, офіс 25.

Згідно із відомостями відбитку штемпеля установи поштового зв`язку 08.05.2021р. Акт був повернутий на адресу контролюючого органу через закінчення терміну зберігання. (а.с.125 т.1).

13.05.2021р. обставини повернення Акту були оформлені актом про неможливість вручення №1889/20-40-18-16-05/43952011.

19.05.2021р. із посиланням на Акт контролюючим органом було видано податкове повідомлення рішення №, яким визначено грошове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 21.545.624,35 грн. (основний платіж - 17.236.499,48 грн., штраф - 4.309.124,87 грн.)

Не погодившись із відповідністю закону означеного правового акту індивідуальної дії контролюючого органу, заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч.2 ст.19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Суд відзначає, що суспільні відносини з приводу справляння ПДВ з 01.01.2011р. унормовані, насамперед, приписами розділу IV Податкового кодексу України.

Так, відповідно до абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положення абз.1 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України прямо кореспондують приписам абз.3 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, де указано, що податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Звідси слідує, що підставою для збільшення податкового кредиту з податку на додану вартість є виключно виписана продавцем/постачальником податкова накладна, котра зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових.

У силу спеціального правила абз.5 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України накладних виписана суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних / розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні / розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних / розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Отже, у випадку реєстрації продавцем/постачальником власних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних поза межами установленого законом терміну датою виникнення права покупця на податковий кредит з ПДВ є саме календарна дата фактичної реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, а не календарна дата виписування/складання податкової накладної.

Згідно з абз.2 п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу України передбачено, що з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Окрім того, за правилом п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкових накладних / розрахунків коригування, реєстрація яких зупинена згідно з пунктом 201.16 цієї статті) податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 90 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою з урахуванням вимог, встановлених підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний провести документальну перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.

Згідно з абз. п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.

Між тим, у спірних правовідносинах має місце випадок, коли заявник сформував показники податкового кредиту з ПДВ звітного податкового періоду лютий 2021р. на підставі податкових накладних контрагентів постачальників, або зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних у березні 2021р. поза межами строків, визначених ст.201 Податкового кодексу України, або взагалі незареєстрованих.

Так, датовані 05.02.2021р. податкові накладні ТОВ «Ніка-Компані» (№25 на суму ПДВ 898.972,35грн., №29 на суму ПДВ 1.264.064,52грн., №30 на суму ПДВ 748.886,24грн.) підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних до 28.02.2021р., але фактично були зареєстровані 09.03.2021р.

Датовані 16.02.2021р. податкові накладні ТОВ «Ніка-Компані» (№39 на суму ПДВ 290.118,03грн., №40 на суму ПДВ 2.547.352,45грн., №41 на суму ПДВ 2.547.352,45грн., №42 на суму ПДВ 1.810.540,61грн., №43 на суму ПДВ 1.067.620,42грн., №44 на суму ПДВ 71.341,57грн., №45 на суму ПДВ 1.082.130,28грн., №46 на суму ПДВ 1.067.620,42грн.) підлягали реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних до 15.03.2021р., але фактично були зареєстровані 16.03.2021р. та 18.03.2021р.

Окрім того, в тексті Акту також указано, що заявником допущено формування податкового кредиту з ПДВ звітного податкового періоду лютий 2021р. на суму податку 3.840.500,14грн. за рахунок податкових накладних контрагента постачальника ТОВ «С.К.С.» (ідентифікаційний код 38591109), які взагалі не зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відтак, у силу спеціальної норми права - абз.5 п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України перелічені податкові накладні легітимно могли бути використані для формування показників податкового кредиту з ПДВ покупця за звітний податковий період березень 2021р.

Відносно епізоду зносин з ТОВ «С.К.С.» (ідентифікаційний код 38591109) взагалі відсутня правова підстава для формування заявником податкового кредиту з ПДВ за лютий 2021р. на суму 3.840.500,14грн., адже взагалі відсутній факт реєстрації ТОВ «С.К.С.» в Єдиному реєстрі податкових накладних протягом лютого 2021р. такого обсягу податкових зобов`язань з ПДВ.

Продовжуючи вирішення спору по суті, суд зазначає, що у розумінні п.п.75.1.1 ст.75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.

З огляду на викладене вище, захід податкового контролю з питання дотримання приватною особою податкової дисципліни у випадку формування показників податкового кредиту з податку на додану вартість конкретного звітного податкового періоду за рахунок податкових накладних, незареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних до настання першої календарної дати такого звітного податкового періоду цілком правомірно може бути проведений контролюючим органом у формі камеральної перевірки, адже у ході названого контролю підлягають використанню виключно податкова декларація суб`єкта господарювання з податку на додану вартість та відомості Єдиного реєстру податкових накладних.

У силу ч.2 ст.79 КАС України, п.4 ч.5 ст.160, п.5 ч.5 ст.160, ч.4 ст.161 КАС України усі докази мають бути подані заявником разом із позовом, де мають бути викладені усі доводи з приводу невідповідності закону управлінського волевиявлення органу публічної адміністрації.

Між тим, ані до позову, ані до матеріалів справи у ході судового розгляду заявником не подано об`єктивних даних про формування показника податкового кредиту з податку на додану вартість за звітний податковий період лютий 2021р. виключно за рахунок своєчасно зареєстрованих у Єдиному реєстрі податкових накладних контрагентів постачальників, датованих лютим 2021р.

Стосовно доводу заявника про ненаправлення контролюючим органом Акту на адресу платника податків суд зазначає, що у силу спеціального правила ст.ст.42 і 45 Податкового кодексу України платник податків вважається обізнаним з усіма письмовими документами платника податків у разі направлення таких документів на податкову адресу платника поштовим відправленням із повідомленням про вручення.

Як достеменно установлено судом, у спірних правовідносинах контролюючим органом дотримана ця вимога закону, у той час як платник податків без достатніх поза розумним сумнівом пояснень та без існування вагомих причин не забезпечив створення умов для власної обізнаності із перебігом подій у зносинах із контролюючим органом, хоча не міг не усвідомлювати об`єктивної потреби у цьому.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України окружний адміністративний суд зважає на правовий висновок постанови Верховного Суду від 20.10.2020р. по справі №140/30/20, де указано, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків.

Відтак, заявника слід визнати належно поінформованим про подію складання контролюючим органом Акту.

Після отримання Акту податкової перевірки установою поштового зв`язку за адресою місцезнаходження заявника згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань заявник до контролюючого органу не подавав ані заперечень, ані додаткових документів.

Вирішуючи спір, суд зауважує, що право особи на участь у процесі прийняття рішення (у тому числі і у формі участі у засіданні органу публічної адміністрації з приводу застосування міри юридичної відповідальності за звинуваченням у вчиненні протиправного діяння) передбачено п.9 ч.2 ст.2 КАС України і за своєю суттю є гарантією легітимних сподівань та розумних очікувань на те, щоби бути «почутим» органом влади чи управління, мати змогу подати документи у спростування події вчинку чи вини, а тому реалізація цього права особи не залежить від розсуду владного суб`єкта.

Але попри це, суд вважає, що за загальним правилом незабезпечення владним суб`єктом умов для реалізації означеного права особи не призводить автоматично до виникнення у зацікавленої особи - заявника порушеного суб`єктивного права або ущемленого інтересу.

Такий факт (порушене суб`єктивне право або ущемлений інтерес) виникає лише у разі існування у зацікавленої особи - заявника доречних, переконливих та важливих аргументів, котрі ця особа мала намір висловити безпосередньо посадовим (службовим) особам органу та які об`єктивно мають юридичне значення для вирішення звернення по суті.

У ході розгляду справи судом достовірно установлено, що у спірних правовідносинах зацікавлена особа - заявник таких аргументів не мала.

Суд вважає, що у разі достеменного та беззаперечного підтвердження факту вчинення особою податкового правопорушення і вирішення питання про застосування міри покарання без участі цієї особи (або до розгляду по суті заперечень на акт податкової перевірки) виникає суперечність між публічним інтересом суспільства на прийнятний стан правопорядку у галузі податкової дисципліни та між правом особи на участь у засіданні податкового органу з приводу винесення податкового повідомлення - рішення.

При розв`язанні названої суперечності вирішальне значення має характер та зміст процедурної поведінки як органу публічної адміністрації, так і особи, котрій висунуто звинувачення у вчиненні правопорушення за критерієм доброчесності та фактор нездоланної дії чинників вимушеності органу публічної адміністрації на вчинення управлінського волевиявлення в умовах необізнаності приватної особи.

У спірних правовідносинах подія правопорушення була виявлена органом публічної адміністрації 06.04.2021р., коли був складений Акт.

Акт був надісланий за правильною податковою адресою Заявника.

Заявник акт не отримав. Акт був повернутий контролюючому органу установою поштового зв`язку із приміткою за закінченням терміну зберігання.

З огляду на ці обставини, заявника слід визнати належно сповіщеним про подію складання Акту.

Це унеможливлює порушення контролюючим органом у даному конкретному випадку права заявника на подачу заперечень до Акту у порядку ст.86 Податкового кодексу України.

З огляду на обсяг та зміст добутих і долучених до справи доказів, суд доходить до переконання про те, що суб`єкт владних повноважень в умовах даної конкретної ситуації діяв добросовісно та розсудливо, забезпечив дотримання вимог п.5 ч.2 ст.2 та п.6 ч.2 ст.2 КАС України, не вдавався до порушення положень п.9 ч.2 ст.2 КАС України, позаяк у розумінні ст.ст.42 і 45 Податкового кодексу України платника слід визнати сповіщеним про Акт.

Продовжуючи розгляд справи, суд відзначає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 КАС України і повинен виконуватись шляхом подання до суду доказів і наведення у процесуальних документах адекватних аргументів відповідності закону вчиненого волевиявлення і безпідставності доводів іншого учасника справи.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що владний суб`єкт у спірних правовідносинах забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк під час реалізації управлінської функції контролю з достатньою повнотою з`ясував обставини фактичної дійсності, не припустився помилки у тлумаченні належної норми права, надав правильну кваліфікацію діянню приватної особи, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення узгоджується як із змістом нормативного регламентування, так і з характером, предметом та наслідками вчинків приватної особи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у спірних правовідносинах факт порушення права заявника у сфері публічних правовідносин у галузі податкової справи не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у позові.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії), вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми з`ясування об`єктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; виклав власні мотиви конкретного тлумачення змісту належних норм матеріального і процесуального права та оцінки доводів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Відсутність у матеріалах справи доказів фізичного переміщення товару та відсутність доказів оплати вартості товару (рівно як і відсутність доказів подальшого використання товару у межах власної господарської діяльності) у контексті даного спору кваліфікується судом як додатковий довід відсутності порушеного суб`єктивного публічного права заявника (ущемленого публічного інтересу) і є додатковою підставою для відмови у позові.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.241-243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов - залишити без задоволення.

Роз`яснити, що рішення виготовлено у повному обсязі у порядку ч. 3 ст. 243 КАС України; підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко