Справа № 540/4783/21
Суддя: Морська Г.М.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4783/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Морської Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, треті особи - Міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, Служба безпеки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (далі - відповідач) , треті особи - Міжвідомча комісія з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист (далі - третя особа 1), Центральне управління Служби безпеки України (далі - третя особа 2) у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України щодо ненадання заяви ОСОБА_1 від 15.03.2021 на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавленні свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійснення заходів, спрямованих на їх соціальний захист;

- зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України передати на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавленні свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійснення заходів, спрямованих на їх соціальний захист заяву ОСОБА_1 від 15.03.2021.

Ухвалою від 03.09.2021 відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 період 2013-2014 р.р. був активним учасником Революції Гідності. Із моменту формування громадської організації "Правий Сектор" вступив до її лав. У період із грудня 2013 року до серпня 2014 року працював із екс-лідером організації, народним депутатом України Дмитром Ярошем. 17 серпня 2017 року на позивача скоєно напад неподалік від кордону з Росією. У ході розслідування українська поліція встановила факт перетину кордону в супроводі 3 невідомих осіб. За заявою родичів позивача Головним управлінням поліції по Херсонській області відкрито кримінальне провадження за ст. 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення). У подальшому 04.12.2018 позивач був засуджений в РФ до 4-х років колонії загального режиму за звинуваченням, передбаченим 2 ст. 282.2 УК РФ («Участь в діяльності екстремістської організації. Утримувався у Російській Федерації з 6 вересня 2017 року. Діяльність «Правого сектора», в причетності до якої російська сторона звинувачує позивача, заборонена на території РФ. Позивач визнаний українським політичним в`язнем Росії: Резолюцією Європаламенту від 13 червня 2018 року, Міністерством закордонних справ Великої Британії, за результатами 20-ого Саміту Україна-ЄС, Місією США при ОБСЄ, російським російський правозахисним центром «Меморіал».

15.03.2021 позивач звернувся до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України з заявою у якій просив визнати його таким, що був позбавлений свободи в наслідок збройної агресії проти України. Розглянувши вказану заяву, відповідач листом № 22/8.2-1504-21 від 23.03.2021 відмовив позивачу у задоволенні його заяви та повідомив, що не передав її на розгляд міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист у зв`язку з не включенням позивача до сформованого СБУ переліку звільнених осіб та зазначив про те, що наразі Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України розробляється нормативно - правовий акт, що дозволить комплексно вирішити питання осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення та забезпечити виплату одноразової грошової компенсації громадянам України, захоплених як заручники внаслідок збройної агресії проти України, позбавлених свободи з політичних мотивів або захоплених як військовополонені, (після їх звільнення) у зв`язку із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України.

Позивач вважає таку відмову незаконною та просить суд задовольнити позов із підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.

Відповідач надіслав суду відзив, у якому заперечив проти позовних вимог, мотивуючи тим, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу IV Положення про міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист, затвердженого наказом від 17.07.2020 №57, одним із основних завдань міжвідомчої комісії є прийняття рішення про визнання особи, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України. Стверджує, що обов`язковою передумовою для розгляду відповідної заяви на засіданні Міжвідомчої комісії є включення відомостей щодо кожної конкретної особи до сформованого Службою безпеки України переліку звільнених осіб. Тобто, Міжвідомча комісія може прийняти рішення про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, виключно в тому випадку якщо відомості про таку особу містяться в переліку звільнених осіб, сформованому СБУ. Вказаний перелік формується СБУ, до його складання та наповнення ані Мінреінтеграції, ані Міжвідомча комісія не має жодного відношення. Перелік звільнених осіб сформований як окремий документ і, враховуючи відомості цього документу, на засідання Міжвідомчої комісії виноситься або не виноситься питання про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Так, Мінреінтеграції листом від 24.01.2021 зверталося до СБУ з проханням надати оновлену інформацію щодо звільнення військовополонених, заручників та осіб, позбавлених особистої свободи з політичних мотивів, на тимчасово окупованій територій Донецької та Луганської області, Автономної Республіки Крим та міста Севастополь. Згідно отриманої відповіді від СБУ, позивач в даному переліку відсутній. Позивачем, на адресу Мінреінтеграції була надіслана заява від 27.08.2021 в якій він просив визнати його таким, що був позбавлений свободи внаслідок збройної агресії проти України. Листом від 23.03.2021 № 22/8.2-1504-21 Мінреінтеграції надано повну та вичерпну відповідь позивачу.

Із вказаних підстав вважає відмову правомірною та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Треті особи не скористались своїм правом подання пояснень по суті позовних вимог.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 28) в ЄРДР 05.10.2017 зареєстроване кримінальне провадження № 0005547 за заявою ОСОБА_3 про те, що у кінці серпня 2017 невстановлені особи незаконно позбавили волі її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого … вивезли його на територію Російської Федерації. Згідно отриманих даних, на даний час ОСОБА_1 утримується в умовах СІЗО -1 УФСВП РФ у Брянській області.

Вироком Севського районного суду Брянської області Російської Федерації від 04.12.2018 у справі № 1-72/2018 ОСОБА_1 визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 282.2 Кримінального кодексу РФ та засуджений до чотирьох років позбавлення волі.

Відповідно до довідки ЗФ № 092456 від 22.12.2020, виданої федеральною казенною установою «Виправна колонія № 4 управління федеральної служби виконання показань по Тверській області» ОСОБА_1 утримувався у місцях позбавлення волі із 06.09.2017 до 22.12.2020 та звільнений у зв`язку із закінченням терміну покарання (а.с. 58).

15.03.2021 позивач звернувся до Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України із заявою, у якій просив визнати його таким, що був позбавлений свободи внаслідок збройної агресії проти України (а.с. 11).

Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України листом від 23.03.2021 № 22/8.2-1504-21 повідомила позивача про наступне: «…Мінреінтеграції листом від 24.01.2021 звернулося до Служби безпеки України з проханням надати оновлену інформацію щодо звільнення військовополонених, заручників та осіб, позбавлених особистої свободи з політичних мотивів, на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської області, Автономної Республіки Крим та міста Севастополь.

Згідно отриманої відповіді, Вас не включено до сформованого СБУ переліку звільнених осіб.

Разом з тим, відповідно до пункту 9 порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті на здійснення заходів щодо захисту і забезпечення прав та свобод осіб, які позбавлені (були позбавлені) особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації з політичних мотивів, а також у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, підтримки зазначених осіб та членів їх сімей, заходів з реінтеграції населення тимчасово окупованих територій, здійснення виплат державних стипендій імені Левка Лук`яненка (далі - порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18 квітня 2018 р. № 328, Мінреінтеграції веде облік осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, стосовно яких здійснені заходи щодо захисту і забезпечення прав та інтересів, соціальної реабілітації відповідно до порядку.

Враховуючи вищевказане, повідомляємо, що ОСОБА_1 перебуває на відповідному обліку.

З огляду на зазначене, інформуємо, що наразі Мінреінтеграції розробляється проект нормативно-правового акта, що дозволить комплексно вирішити питання осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, в тому числі щодо ефективного порядку соціальної реабілітації осіб, що були позбавлені особистої свободи, після їх звільнення…».

Не погодившись із цим, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у даній справі, суд застосовує наступні правові норми.

Перелік та послідовність здійснення заходів, спрямованих на соціальний захист осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення, та питання системної, безперервної та ефективної взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування під час надання допомоги таким особам встановлений Порядком здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 р. № 1122 (далі - Порядок № 1122).

Пунктом 4 Порядку № 1122 визначено, що особи, позбавлені свободи з політичних мотивів, - громадяни України, позбавлені свободи державою-агресором, її органами, підрозділами і формуваннями, іншими утвореннями у зв`язку із вираженням такими особами поглядів, громадською або політичною діяльністю, що спрямовані на відстоювання територіальної цілісності, державного суверенітету та національної єдності України, а також якщо таке позбавлення свободи вчинено з порушенням фундаментальних гарантій, встановлених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколами до неї, зокрема свободи думки, совісті та релігії, свободи слова та інформації, права на збори та об`єднання.

Відповідно до п. 6 Порядку № 1122 рішення про визнання особи, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України, приймається міжвідомчою комісією, яка утворюється Мінреінтеграції. Положення про міжвідомчу комісію та її персональний склад затверджуються Мінреінтеграції.

На виконання пункту 6 Порядку № 1122 наказом Мінреінтеграції «Про утворення міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист» від 17.07.2020 № 57, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 13.08.2020 за № 779/35062, утворено міжвідомчу комісію з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавлені свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійсненням заходів, спрямованих на їх соціальний захист (далі - Міжвідомча комісія), та затверджено Положення про неї (далі - Положення про міжвідомчу комісію).

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу IV Положення про міжвідомчу комісію одним із основних завдань міжвідомчої комісії є: прийняття рішення про визнання особи, включеної до сформованого СБУ переліку звільнених осіб, такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України.

Згідно з пунктом 2 розділу IV Положення про міжвідомчу комісію, для прийняття рішення, передбаченого підпунктом 1 пункту 1 цього розділу, особа, позбавлена особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України, член сім`ї, близький родич, законний представник або представник, який діє за довіреністю в інтересах такої особи, звертаються до Мінреінтеграції з письмовим зверненням. До звернення додаються:

1) копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України особи, позбавленої свободи внаслідок збройної агресії проти України, та заявника (а у разі, якщо заявником є представник, який діє за довіреністю - також, копія такої довіреності);

2) відомості або документи, що підтверджують факт та обставини позбавлення особи свободи внаслідок збройної агресії проти України;

3) інші документи та/або інформація, які заявник вважає за потрібне додати до звернення.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Положення про міжвідомчу комісію підставами для відмови у визнанні особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України та/або наданні бюджетних коштів є:

1) набуття законної сили обвинувальним вироком суду України стосовно особи, позбавленої свободи внаслідок збройної агресії проти України, або позбавленої особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з її громадською, політичною або професійною діяльністю, у зв`язку із вчиненням нею злочину проти основ національної безпеки України, вчиненням або сприянням вчиненню терористичного акту, в тому числі втягненням у вчинення терористичного акту, публічними закликами до вчинення терористичного акту, створенням терористичної групи чи терористичної організації, фінансуванням тероризму, вчиненням злочину у сфері охорони державної таємниці, недоторканності державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації, злочинів проти встановленого порядку несення військової служби (військові злочини), злочинів проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку;

2) неподання/подання не в повному обсязі документів, відомостей, передбачених цим Положенням, або подання їх неналежною особою.

Відповідно до пункту 6 розділу IV Положення про міжвідомчу комісію комісія має право:

1) одержувати в установленому порядку безоплатно від міністерств, інших центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для виконання покладених на неї завдань;

2) залучати в разі потреби до роботи Комісії працівників міністерств, інших центральних і місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, провідних вчених і фахівців установ, підприємств та організацій (за погодженням з їх керівниками), запрошувати представників інститутів громадянського суспільства (за згодою);

3) здійснювати взаємодію та обмін інформацією з міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, підприємствами, установами і організаціями, в тому числі міжнародними організаціями, які провадять діяльність у сфері захисту прав людини, з урахуванням вимог положень Закону України "Про захист персональних даних";

4) розглядати інші питання та приймати рішення відповідно до компетенції.

Із аналізу наведених норм слідує, що для визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України зазначена особа або її представник звертаються до Мінреінтеграції з письмовим зверненням та пакетом документів, передбаченим пунктом 2 розділу IV Положення про міжвідомчу комісію. Рішення про визнання особи такою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України або відмову у прийнятті такого рішення приймає виключно Міжвідомча комісія, яка перевіряє пакет наданих заявником документів та у разі необхідності має право звертатись до органів влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій для отримання необхідної інформації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 особисто звернувся із заявою до Мінреінтеграції, у якій просив визнати його особою, що була позбавлена свободи внаслідок збройної агресії проти України.

До заяви позивач додав наступні документи:

1. Копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 - в 1 примірнику.

2. Копія листа Слідчого Управління по Брянській області Слідчого Комітету РФ від 06.09.2017 року - в 1 примірнику.

3. Копія повідомлення про затримання підозрюваного до Посольства України в РФ від 06.09.2017 року - в 1 примірнику.

4. Копія протоколу про затримання підозрюваного від 06.09.2017 року - в 1 примірнику.

5. Копія постанови про притягнення в якості обвинуваченого від 06.09.2017 року - в 1 примірнику.

6. Копія вироку Севського районного суду Брянської області від 04.12.2018 року - в 1 примірнику.

7. Копія листа з повідомленням щодо подальшого відбування покарання ОСОБА_1 у Тверській області від 22.03.2019 року - в 1 примірнику.

8. Копія супровідного листа від Головного управління Національної поліції в Херсонській області про направлення витягу з ЄРДР за фактом викрадення та незаконного позбавлення волі ОСОБА_1 - в 1 примірнику.

9. Копія витягу з ЄРДР - в 1 примірнику.

10. Копія листа ГУ НПУ в Херсонській області про визначення підслідності у справі про викрадення ОСОБА_1 за ГСУ СБУ - в 1 примірнику.

11. Копія листа СБУ від 30.10.2019 року щодо розгляду депутатського звернення ОСОБА_4 про розслідування кримінального провадження 0005547 - в 1 примірнику.

12. Роздруківка з сайту Правозахисного центру «Меморіал» щодо визнання політв`язнем ОСОБА_1 - в 1 примірнику.

13. Постанова ВРУ від 07.06.2018 року № 2451- VIII - в 1 примірнику.

14. Роздруківка заяви з сайту Уряду Великої Британії у тому числі щодо ОСОБА_1 від 06.06.2018 року - в 1 примірнику.

15. Роздруківка заяви з сайту Держдепу СІЦА від 18.06.2018 року зокрема щодо ОСОБА_1 - в 1 примірнику.

16. Роздруківка заяви з сайту місії СІЛА при ОБСС у тому числі щодо ОСОБА_1 від 14.06.2018 року - в 1 примірнику.

17. Роздруківка заяви за результатами 20-го Самміту Україна - ЄС з сайту Президента України від 09.07.2018 року щодо негайного звільнення незаконного затриманих та ув`язнених громадян України зокрема ОСОБА_5 (п.8 зави) - в 1 примірнику.

18. Роздруківка заяви з сайту Місії США при ОБСС у тому числі щодо ОСОБА_1 від 30.08.2018 року-в 1 примірнику.

19. Роздруківка Резолюції з сайту Європарламенту від 14.06.2018 року щодо осіб незаконно затриманих та ув`язнених громадян України - в 1 примірнику.

20. Роздруківка Резолюції з сайту Європарламенту від 17.07.2019 року щодо осіб незаконно затриманих та ув`язнених громадян України - в 1 примірнику.

21. Копія довідки № 092456 від 22 грудня 2020 року про звільнення та депортацію.

22. Роздруківка заяви з сайту Офісу Президента про повернення політв`язня ОСОБА_1 в Україну від 25 грудня 2020 року - в 1 примірнику.

24. Копія картки фізичної особи - платника податку - в 1 примірнику.

25. Згода на обробку персональних даних - в 1 примірнику.

Зазначені матеріали позивач долучив також до позовної заяви.

Проте Мінреінтеграції не спрямувало ці документи до міжвідомчої комісії для їх розгляду та прийняття рішення, а надіслало позивачу лист від 23.03.2021 № 22/8.2-1504-21, у якому повідомило позивача, що він не включений до сформованого СБУ переліку звільнених осіб. Разом із тим підтвердило, що ОСОБА_1 перебуває на обліку осіб, позбавлених особистої свободи незаконними збройними формуваннями, окупаційною адміністрацією та/або органами влади Російської Федерації на тимчасово окупованих територіях України та/або території Російської Федерації у зв`язку з громадською, політичною або професійною діяльністю таких осіб, стосовно яких здійснені заходи щодо захисту і забезпечення прав та інтересів, соціальної реабілітації відповідно до порядку.

З огляду на наведені правові норми, суд вважає, що Мінреінтеграції допустило протиправну бездіяльність, не спрямувавши отримані заяву ОСОБА_1 від 15.03.2021 та додані документи на розгляд Міжвідомчої комісії, оскільки тільки така комісія, виходячи із чинних на час звернення позивача правових норм, мала право розглядати заяву із доданими документами, надавати їм оцінку та приймати будь-яке рішення.

Також суд наголошує, що із наявних у справі документів, які в тому числі були додані до заяви, слідує, що ОСОБА_1 був засуджений та відбував реальне покарання за громадську і політичну діяльність на території України.

Так зокрема на ст. 11 вироку Севського районного суду Брянської області Російської Федерації від 04.12.2018 у справі № 1-72/2018 зазначено: «… покладені в основу вироку докази у сукупності прямо підтверджують і не залишають у суду сумнівів про те, що ОСОБА_1 є членом екстремістської організації «Правий сектор», забороненої на території Російської Федерації, в інкримінований період із 17 листопада 2014 року до 23 серпня 2017 року брав участь у діяльності організації «Правий сектор»…» (а.с. 24).

Також у Зверненні Верховної Ради України до парламентів іноземних держав, парламентських асамблей міжнародних організацій, світових лідерів та міжнародного співтовариства у зв`язку з неправосудним вироком Московського міського суду у справі протиправно утримуваного в Російській Федерації громадянина України ОСОБА_6 , затвердженою постановою Верховної Ради України 7 червня 2018 року № 2451-VIII зазначено : «…наголошуючи на тому, що політичні в`язні, які незаконно утримуються Російською Федерацією, зокрема ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , оголосили голодування на знак протесту проти аморальної та протиправної політики Російської Федерації, яка суперечить як міжнародному праву, так і загальнолюдським цінностям…» (а.с. 35-36).

Відтак відповідач був обізнаний і тим, що ОСОБА_1 був політичним в`язнем.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з частинами 1-2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

На думку суду, позивач надав належні та допустимі докази в обґрунтування заявлених ним позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, в той час як відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування правомірності допущеної бездіяльності з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не виконав, а тому, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України щодо ненадання заяви ОСОБА_1 від 15.03.2021 на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавленні свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійснення заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Зобов`язати Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (, 03186, м. Київ, Чоколівський бульвар, 13) передати на розгляд Міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з визнанням осіб такими, що були позбавленні свободи внаслідок збройної агресії проти України, та здійснення заходів, спрямованих на їх соціальний захист заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 15.03.2021.

Стянути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України (, 03186, м. Київ, Чоколівський бульвар, 13) понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908,0 грн. (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.М. Морська

кат. 102010000