Справа № 640/29290/21
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

25 жовтня 2021 року м. Київ № 640/29290/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Скочок Т.О., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1

до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації

про визнання протиправними дій, скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд:

- визнати незаконними дії Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації щодо скасування зняття з місця реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у квартирі АДРЕСА_1 на підставі рішення Голосївського районного суду м. Києва від 14.12.2020;

- скасувати рішення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про скасування зняття з місця реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 на підставі рішення Голосївського районного суду м. Києва від 14.12.2020.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі за даним позовом суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В розумінні норми п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з тексту позовної заяви, спірні правовідносини фактично стосуються реалізації прав власності (зокрема, розпорядження) позивачем на об`єкти нерухомості - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира).

А саме, як то зазначає позивач, під час укладання ним з іншою фізичною особою ( ОСОБА_4 ) договору купівлі-продажу квартири, він за даними витягу з державного реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №14578216 встановив відсутність зареєстрованих осіб у зазначеній квартирі. Однак після отримання витягу з державного реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 66731017 від 02.08.2021 позивачу стало відомо, що у квартирі починаючи з 09.10.2019 зареєстровані дві особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Свого часу вказані особи були знятті з реєстрації у квартирі Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією (відповідачем) у межах виконавчого провадження № 64306048 на виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2020 у справі №752/10404/20. В подальшому, за наслідками скасування постановою Київського апеляційного суду від 01.04.2021 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2020 Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації вчинив дії щодо скасування зняття з реєстрації названих вище осіб. З правомірністю таких дій відповідача позивач не погоджується, як такими, що створюють передумови для обмеження права власності позивача на об`єкт нерухомого майна.

У контексті з наведеним суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, попри вибір позивачем способу захисту свого набутого майнового права на об`єкт нерухомості через визнання в судовому порядку протиправною відмову зняти з реєстрації місця проживання третіх осіб, насправді в основі цих вимог лежить намір (бажання, воля) позивача захистити свої майнові права на набуті об`єкти власності, який передбачає втручання щонайменше в житлові права третіх осіб. Неможливість реалізації позивачем свого права власності на майно перебуває не в площині відмови відповідача виконати дії із зняття з реєстрації місця проживання третіх осіб, яке входить до кола його повноважень, а в тому, що відповідач не може їх здійснити доти, доки не будуть для цього підстави, зокрема, не буде вивільнене спірне майно за рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення тощо, або, якщо брати до уваги спірну ситуацію, до тих пір, поки третя особа проживатиме у спірній квартирі.

Суть та характер вказаних спірних правовідносин, їхній суб`єктний склад, спрямованість заявлених вимог і механізми (засоби) їх задоволення в своїй сукупності підводять до того, що справжнім предметом спору у цій справі є вимоги про захист права власності на нерухоме майно або захист житлових прав, або/та захист кожним із цього складу учасників справи свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цього права можна здійснити одним із способів, передбачених цивільним законом, за правилами цивільного судочинства.

Спір про захист права конкретної особи на майно чи житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних правовідносин, але їхня участь у цих відносинах не змінює характеру (суті) спірних правовідносин, не перетворює такий спір на публічно-правовий і не дозволяє поширювати на них положення адміністративної юрисдикції.

Вказаний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/15287/17.

Також позиція суду узгоджується з іншою правовою позицією, висловленою Палатою Верховного Суду в постанові від 16.05.2018 у справі №337/2535/2017 (провадження №14-130цс18). Зокрема, Верховний Суд у цій постанові відзначив, що однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінській дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, ураховуючи те, що позовні вимоги у позові ОСОБА_1 передусім заявлено на поновлення порушених майнових прав позивача, враховуючи висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, враховуючи, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у прийнятті заяви та відкритті провадження за вказаною позовною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 170, ст.ст. 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження по справі.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

3. Роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства. Повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок