Справа № 520/18664/21
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

26 жовтня 2021 року № 520/18664/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (пл. Соборності, буд. 2,м. Богодухів,Харківська область,62103, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд:

-визнати протиправними дії Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області щодо відмови у виплаті компенсації ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасним оформленням та видачею трудової книжки

-стягнути з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (СДРПОУ 04058640) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток секретаря Олександрівської сільської ради за період з 04.12.2020 року по 14.09.2021 року у сумі 101 586 (сто одну тисячу п`ятсот вісімдесят шість) гривень 80 коп. за весь час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки.

-стягнути з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (СДРПОУ 04058640) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 000,00 ( п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Дослідивши надані матеріали справи, судом встановлено, що 11.11.2015 року позивач набула повноважень секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

03.12.2020 року, на підставі підпункту 4 пункту 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України від 16.04.2020 № 562 "Про знесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад", ст.50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», припинилися повноваження позивача як секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, оскільки відбулася І сесії новообраної Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області VIII скликання, на якій визнано повноваження Богодухівського міського голови та депутатів міської ради, також голова Богодухівської міської ради склав присягу.

Відповідач відмовився оформити звільнення позивача з виборної посади секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району у зв`язку з припиненням повноважень Олександрівської сільської ради 03.12.2020 року шляхом вчинення запису у трудову книжку позивача, бо вважав, що голова Олександрівської сільської ради повинен був вчиняти такий запис навіть не дивлячи на те, що відповідно до підпункту 4 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.2020 р. N 562 «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад», ч.1 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження сільського голови Олександрівської сільської ради Богодухівського району, як і секретаря припинилися з моменту набуття повноважень новообраним міським головою та Богодухівською міською радою Богодухівського району Харківської області VIII скликання, а саме 03 грудня 2020 року.

Підставою відмови відповідача у вчиненні запису до трудової книжки і видачі трудової книжки позивачу, було посилання відповідача на те, що станом на 03.12.2020 року Богодухівська міська рада , а отже і Богодухівський міський голова, на думку відповідача, не набули повноважень щодо розформованої Олександрівської сільської ради.

Оскільки 23.12.2020 року рішенням І сесії VIII скликання Богодухівської міської ради № 23- VIII було почато процедуру реорганізації юридичної особи Олександрівської сільської ради шляхом приєднання до Богодухівської міської ради на підставі п. 6-1 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції від 17.11.2020 року, що набули чинності 06.12.2020 року, і вже не могло бути ніякої невизначеності щодо повноважень новообраної Богодухівської міської ради до складу якої увійшла розформована Олександрівска сільська рада , позивач 29.12.2020 року повторно звернулася до відповідача, вже з письмовою заявою щодо оформлення її звільнення з посади секретаря Олександрівської сільської ради шляхом видання наказу про звільнення, внесення запису до трудової книжки та видачі оформленої трудової книжки позивачу.

19.01.2021 року відповідач своїм листом № 02-34/219 від 19.01.2021 року відмовив в оформленні та видачі трудової книжки позивачу, посилаючись на те, що у новообраної Богодухівської ради відсутні права правонаступника щодо сільських, селищних рад, які увійшли до складу утвореної територіальної громади ( станом на день проведення її першої сесії), тому оформлення розпорядчих документів щодо звільнення з посад голів та секретарів розформованих рад, повинно відбутися у сільській, селищній раді (їх апараті), в якій вони працювали на відповідних посадах.

Позивач не погодилась зі вказаними діями та звернулась з позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року по справі № 520/2479/21, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Богодухівську міську раду Богодухівського району Харківської області внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 про звільнення з 03.12.2020 з виборної посади секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області на підставі підпункту 4 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» та частини першої статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в України".

03.12.2020 набула повноважень Богодухівська міська рада Харківської області VIII скликання, обрана сформованою Богодухівською територіальною громадою до складу якої увійшла розформована Олександрівська сільська рада.

23.06.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Богодухівської міської ради з заявою про виконання вищезазначеного рішення суду, на що не отримала ніякої відповіді. З єдиного реєстру судових рішень позивач дізналася, що Богодухівська міська рада звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про виправлення описки в рішенні зід 25.05.2021 року по справі № 520/2479/21.

Після отримання Ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року по справі № 520/2479/21 про виправлення описки у Рішенні від 25 05.2021 року по справі N° 520/2479/21, позивач заявою від 17.08.2021 року повторно звернулася до відповідача з проханням виконати рішення - внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 , та провести зі ОСОБА_1 розрахунок за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, вимушений прогул за затримку видачі трудової книжки на підставі ст. 47,116, 117, 235 КЗпП України, а саме: з 03.12.2020 року по день фактичної видачі трудової книжки.

Листом № 02-15/6751 від 25.08.2021 року, відповідач повідомив позивача про відсутність у нього повноважень та зазначив, що оскільки трудова книжка ОСОБА_1 після закінчення її повноважень, як секретаря Олександрівської сільської ради, не була передана до Богодухівської міської ради, то зобов`язання щодо видачі цієї трудової книжки при звільненні позивача до відповідача не перейшли. Слід зауважити, що Ви, в порушення ст. 77-80 КАС України, не надали та не витребували через суд доказів того, що трудова книжка ОСОБА_1 знаходиться у розпорядженні Богодухівської міської ради. На підставі вищевикладеного, Богодухівська міська рада пропонує Вам надати Вашу трудову книжку для виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року по справі № 520 2479 21, а саме: для видання відповідного розпорядження та внесення у трудову книжку ОСОБА_1 запису про її звільнення у зв 'язку з закінченням строку повноважень.

Щодо виплати добровільно компенсації за час вимушеного прогулу і несвоєчасного розрахунку на підставі ст.. 116,117,235 КЗпП України - відповідач також відмовився, оскільки не вбачає своєї вини в несвоєчасному оформленні і видачі трудової книжки позивача.

В результаті відповідач тільки 14.09.2021 року на підставі свого розпорядження № 489-К від 10.09.2021 року, видав позивачу копію зазначеного розпорядження та трудову книжку з вчиненим записом «звільнена з 03.12.2020 з виборної посади секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області на підставі підпункту 4 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України « Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» та частини першої статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Дії відповідача, на думку ОСОБА_1 , є протиправними, такими що порушують права позивача, передбачені нормами КЗпП України , а тому вона звернулась до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку вищенаведеному, суд вказує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 140-146 Конституції України визначені конституційні засади функціонування місцевого самоврядування в Україні, котрі деталізовані у приписах Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР визначено систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно з приписами ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження новообраного сільського, селищного, міського голови починаються з моменту складення ним присяги відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» на пленарному засіданні відповідної сільської, селищної, міської ради, на якому відповідною територіальною виборчою комісією були оголошені рішення щодо його обрання та реєстрації. Повноваження сільського, селищного, міського голови закінчуються в день відкриття першої сесії відповідної сільської, селищної, міської ради, обраної на наступних чергових місцевих виборах, або, якщо рада не обрана, з моменту вступу на цю посаду іншої особи, обраної на наступних місцевих виборах, крім випадків дострокового припинення його повноважень відповідно до частин першої та другої статті 79 цього Закону.

Частиною четвертою ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що сільський голова, зокрема, організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; здійснює керівництво апаратом ради та її виконавчого комітету; забезпечує виконання рішень місцевого референдуму, відповідної ради, її виконавчого комітету; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів; видає розпорядження у межах своїх повноважень. Згідно з частиною 5 цієї статті сільський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

На підставі пп. 4 п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.2020 р. № 562 «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» (далі - Закон № 562) повноваження сільських, селищних, міських рад, сільських, селищних, міських голів, старост сіл, селищ територіальних громад, які увійшли до складу територіальних громад, території яких затверджено Кабінетом Міністрів України на підставі цього Закону, припиняються в день набуття повноважень сільських, селищних, міських рад, обраних на перших місцевих виборах у 2020 році.

Тобто, у разі проведення першої сесії новообраної сільської, селищної, міської ради до набрання чинності Законом, прийнятим Верховною Радою України 17.11.2020 р., повноваження зазначених представницьких органів (сільських, селищних, міських рад) та осіб, які займають виборні посади (сільських, селищних, міських голів; старост сіл, селищ; секретарів сільських, селищних, міських рад) припиняються на підставі пп. 4 п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 562 в день першої сесії новообраної ради.

Відповідно п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту від 29.07.1993 р. № 58, днем звільнення вважається останній день роботи. Отже, день першої сесії новообраної ради буде останнім днем роботи осіб, які займають зазначені виборні посади.

Зважаючи на відсутність у новообраної ради прав правонаступника щодо сільських, селищних, міських рад, які увійшли до складу відповідної територіальної громади (станом на день проведення її першої сесії), оформлення розпорядчих документів щодо звільнення з посад зазначених виборних осіб відбувається у сільській, селищній, міській раді (їх апараті, структурних підрозділах), в якій вони працювали на відповідних посадах.

За таких обставин сільські, селищні, міські голови територіальних громад, які увійшли до складу відповідної територіальної громади, у свій останній день роботи можуть видати (як керівники відповідних органів місцевого самоврядування) розпорядження про звільнення у зв`язку із припиненням повноважень на підставі пп. 4 п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 562 щодо секретаря відповідної ради, старост сіл, селищ та щодо себе - для здійснення розрахунку при звільненні.

Згідно ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Суд вказує, що оформлення трудової книжки сільського, селищного, міського голови; секретаря сільської, селищної, міської ради; старост сіл, селищ здійснюється особою, яка відповідальна за кадрову роботу у відповідному органу місцевого самоврядування та ведення трудових книжок працівників. Запис про звільнення з роботи (припинення повноважень на підставі пп. 4 п. 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 562) засвідчується печаткою сільської, селищної, міської ради, у якій працювали зазначені посадові особи.

Згідно з приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 117 цього ж Кодексу у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 235 КЗпП України визначено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.З постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Згідно з п.4 цієї ж Постанови відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Пунктом 2.3. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, яку зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110 визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4. Інструкції). Записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону (п. 2.25 Інструкції). У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (п. 4.1. Інструкції). Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою» з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника (п. 4.2. Інструкції).

Пункт 5.1 цієї Інструкції вказує, що особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а в разі ускладнення - в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Пунктом 7.1 Інструкції передбачено також, що на підприємстві ведеться така документація щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок: а) книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. № 277; б) Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. № 277. Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників. У цій книзі реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку. Книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них і книга обліку руху трудових книжок мають бути пронумеровані, прошнуровані та скріплені підписом керівника підприємства і печаткою.

Передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. Умовами виплати працівникові такого відшкодування є факт невиплати належних йому сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Диспозицією норми частини 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що така відповідальність для роботодавця настає за умови його вини у несвоєчасному розрахунку звільненого працівника.

За таких самих умов, тобто за наявності вини, настає відповідальність для роботодавця у вигляді виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за нормами статті 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 набула повноважень секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області 11.11.2015 року.

03.12.2020 року відбулася перша сесія Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області VIII скликання, на якій була прийнята присяга новообраним Богодухівським міським головою та визнано повноваження депутатів Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області VIII скликання.

Повноваження ОСОБА_1 як секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району закінчилися в день відкриття І сесії VIII скликання Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області та набуття повноважень новообраним Богодухівським головою та Богодухівською міською радою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року по справі № 520/2481/21, урахуванням ухвали суду від 26.07.2021 року про виправлення описки Богодухівська міська рада Харківської області була зобов`язана внести запис у трудову книжку ОСОБА_1 про звільнення з 03.12.2020 з виборної посади секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області на підставі підпункту 4 пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення територій та адміністративних центрів територіальних громад» та частини першої статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в України".

У задоволенні решти позовних вимог, у тому числі: стягнути з Богодухівської міської ради Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток секретаря Олександрівської сільської ради з розрахунку 10 885,00 грн. за місяць за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, вимушений прогул за час затримки видачі трудової книжки; зобов`язати Богодухівську міську раду Богодухівського району Харківської області виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плату, яку вона отримувала на посаді секретаря Олександрійської сільської ради Богодухівського району Харківської області із розрахунку 10 885,00 грн. щомісяця до її працевлаштування, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», статті 118 КЗпП України судом було відмовлено.

У ході розгляду справи судом достеменно встановлено, що із настанням 24:00 год. 03.12.2020 року повноваження ОСОБА_1 , як секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області припинились, а відтак ОСОБА_1 припинила виконання роботи за виборною посадою секретаря Олександрівської сільської ради.

З 00:01год. 04.12.2020 р. ОСОБА_1 юридично не мала підстав для виконання обов`язків за виборною посадою секретаря Олександрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області.

Отже, час після 03.12.2020 року не підлягає оплаті у якості часу проходження публічної служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ст. 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оскільки станом на дату припинення повноважень заявника за виборною посадою місцевого самоврядування сільського голови, а саме: станом на 03.12.2020р. у міської ради була фізично відсутня трудова книжка заявника та були відсутніми правові підстави для внесення будь-яких записів до цієї трудової книжки, а сам заявник до завершення поточного робочого та повністю оплаченого дня 03.12.2020р. не вчинив юридично значимих дій для належного оформлення події припинення повноважень сільського голови, то у створених наслідках відсутня вина міської ради.

Тому, суд не знайшов правових підстав для обтяження міської ради обов`язком оплачувати час невиконаної заявником роботи за посадою секретаря сільської ради, повноваження якої припинені у зв`язку із закінченням строку обрання та виборну посаду місцевого самоврядування.

Частиною 2 ст.235 Кодексу законів про працю України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Між тим, у спірних правовідносинах відсутня подія звільнення заявника з посади публічної служби, позаяк має місце випадок припинення проходження публічної служби унаслідок закінчення строку повноважень за виборною посадою місцевого самоврядування.

Згідно з ч.5 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Всупереч вимог пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» Олександрівська сільська рада Богодухівського району Харківської області не забезпечила ведення передбачених чинним законодавством книг, які стосуються обліку трудових книжок і бланків трудових книжок, та не було здійснено передачу трудових книжок від Олександрівської сільської ради до Богодухівської міської ради.

Оскільки трудова книжка ОСОБА_1 після закінчення її повноважень, як секретаря Олександрівської сільській раді, не була передана до Богодухівської міської ради, то зобов`язання щодо видачі цієї трудової книжки при звільненні позивача до відповідача не перейшли.

Аналогічна правова позиція щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладена у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2019 року по адміністративний справі № 734/2604/13-а.

Трудова книжка ОСОБА_1 надійшла до Богодухівської міської ради тільки 10 вересня 2021 року.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що Богодухівська міська рада Харківської області повністю виконала рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року по справі № 520/2479/21, а саме: міський голова видав відповідне розпорядження від 10.09.2021 р., до трудової книжки ОСОБА_1 внесено відповідний запис про її звільнення у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Щодо вимоги ОСОБА_1 виплатити їй компенсацію за отриману моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000 гривень.

Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. ч. 1 та 2 п. 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ст. 23 ч. З ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Також, суд вказує, що Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю; вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд вказує, що при дослідженні наданих матеріалів не підтвердився факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаної вимоги, а саме: про відшкодування моральної шкоди.

Суд вказує, що згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Відповідач надав підтвердження правомірності прийнятих своїх дій, а відтак довів правомірність того, що він діяв у відповідності до приписів ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд приходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про не обґрунтованість позовних вимог, а отже, оскаржувані постанови прийняті з урахуванням всіх обставин, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 245, 246 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області (пл. Соборності, буд. 2, м. Богодухів, Харківська область,62103, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.В.Зінченко