Справа № 420/5531/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/5531/21

Категорія: 106030000
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г. П.
Час і місце ухвалення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності щодо не донарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса), в якому просить:

визнати бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не донарахування та не довиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2003р. по 31.12.2007р. від базового місяця січень 2003р., з 01.01.2008р. по 30.11.2015р. від базового місяця січень 2008 року, з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. від базового місяця січень 2018 року та з 01.03.2018р. по 01.03.2019р. від базового місяця березень 2018р., протиправною;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2003р. по 31.12.2007р. від базового місяця січень 2003р., з 01.01.2008р. по 30.11.2015р. від базового місяця січень 2008 року, з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. від базового місяця січень 2018 року та з 01.03.2018р. по 01.03.2019р. від базового місяця березень 2018р.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що в порушення вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у період проходження ним військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі або взагалі не нараховано та вважає протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо виплати йому не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2003р. по 01.03.2019р.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності щодо не донарахування та не виплати індексації грошового забезпечення, зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному обсязі за періоди з 01.03.2003р. по 10.10.2006р. від базового місяця січень 2003р., з 01.07.2009р.по 30.11.2015р. від базового місяца січень 2008 року, з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. від базового місяця січень 2018 року та з 01.03.2018р. по 01.03.2019р. від базового місяця березень 2018р.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за періоди з 01.03.2003р. по 10.10.2006р. від базового місяця січень 2003р., з 01.07.2009р. по 30.11.2015р. від базового місяця січень 2008 року, з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. від базового місяця січень 2018 року та з 01.03.2018р. по 01.03.2019р. від базового місяця березень 2018р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що переміщення апелянта між військовими частинами, які мають окремий статус юридичної особи, але в межах діючого контракту про проходження військової служби та в межах підрозділів, дає змогу стверджувати про наявність прямого обов`язку відповідача остаточно розрахуватися з відповідачем за не донараховану та не доплачену індексацію грошового забезпечення.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.01.2000 р. по 01.03.2019 р. проходив службу у Південному Одеському територіальному управлінні Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса).

Наказом начальника Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_1 ) (м. Одеса) №49 від 01.03.2019 р. ОСОБА_1 звільнено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військової частини НОМЕР_1 ) (м. Одеса) у зв`язку із закінченням строку контракту.

25.11.2020р. представник позивача звернувся з адвокатським запитом №116/К/11/20 з проханням надати інформацію та завірені копії особистих карток грошового забезпечення за весь період проходження військової служби.

08.12.2020р. (вих. №3/32/2-3480) від Військової частини НОМЕР_1 надійшла відповідь на адвокатський запит представника позивача та надано копії особистих карток грошового забезпечення позивача за 2017-2019 років та довідку про проведення індексації грошового забезпечення. Також відповідач зазначив, що інші картки грошового забезпечення позивача передані до Центрального архівного відділу Національної гвардії України.

25.11.2020р. представник позивача звернувся з адвокатським запитом №118/К/11/20 до Центрального архівного відділу Національної гвардії України з проханням надати інформацію та завірені копії особистих карток грошового забезпечення за весь період проходження військової служби та послужного списку.

17.12.2020р. (вих. №835) від Центрального архівного відділу Національної гвардії України надійшла відповідь на адвокатський запит представника позивача та надано завірені копії особистих карток грошового забезпечення позивача.

Позивач, отримавши завірені копії особистих карток грошового забезпечення за весь період проходження військової служби, з`ясував, що відповідачем індексацію грошового забезпечення нараховано у неповному обсязі або взагалі не нараховано.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса) щодо виплати йому не в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2003р. по 01.03.2019р., звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач має право на виплату індексації грошового забезпечення, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Південного Одеського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) шодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у повному обсязі за періоди з 01.03.2003р. по 10.10.2006р. від базового місяця січень 2003р., з 01.07.2009р.по 30.11.2015р. від базового місяця січень 2008 року, з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. від базового місяця січень 2018 року та з 01.03.2018р. по 01.03.2019р. від базового місяця березень 2018р. та зобов`язав нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за вказані періоди.

При цьому вказав, що позивач у період з 10.10.2006р. по 01.07.2009р. військову службу у Південному Одеському територіальному командуванні ВВ МВС України, правонаступником якого є відповідач, не проходив, а отже прийшов до висновку, що вимоги позивача про нарахування індексації за період з 10.10.2006р. по 01.07.2009р. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому відмовив у їх задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Так, рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо про нарахування індексації за період з 10.10.2006р. по 01.07.2009р.

Позивач у своєму позові просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не до рахування та недовиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 11.10.2006 року по 31.12.2007 року з урахуванням базового місяця січень2003 року та з 01.01.2008 року по 30.06.2009 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року.

Так, колегія суддів з даного приводу зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частинами 2,3 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ.

Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону).

Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постановах від 19 липня 2019 у справі № 240/4911/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18, від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а.

Тобто, позивач має право на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, а відсутність такого нарахування та невиплата індексації є порушенням вимог Закону № 1282-XII, Порядку № 1078.

Так, з матеріалів справи вбачається, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог у період з 10.10.2006р. по 01.07.2009р.

З даного приводу колегія суддів зазначає, що предмет спору це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом спору розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відповідно ст. 9 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. При цьому за ст. 10 вказаного Закону індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи.

Тобто, виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу начальника УПТрК ВВ МВС України №214 від 10.10.2006р. позивача було переведено для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 та виключено із списків особового складу із зняттям з грошового забезпечення. На підставі наказу начальника управління Південного територіального командування ВВ МВС України (військової частини НОМЕР_1 ) №14 від 10.06.2009р. позивача знову переведено до УПТрК ВВ МВС України із зарахуванням на грошове забезпечення з 01.07.2009р. Відтак, позивач у період з 10.10.2006р. по 01.07.2009р. військову службу у Південному Одеському територіальному командуванні ВВ МВС України, правонаступником якого є відповідач, не проходив.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що спірний період з 10.10.2006р. по 01.07.2009 року не може бути предметом спору позивача із Південним Одеським територіальним управлінням Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Одеса), оскільки в цьому періоді між даними учасниками фактично не було жодних спірних правовідносин, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про нарахування індексації за період з 10.10.2006р. по 01.07.2009р.не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції по суті задоволених позовних вимог в частині оскарження не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

В частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а тому суд апеляційної інстанції не надає йому правової оцінки в такій частині згідно ст. 308 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 27 жовтня 2021 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова