Справа № 420/9770/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9770/21
Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому, з урахуванням доповнень до позову, просив визнати протиправними висновки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 9264-9252/М-02/8-1500/21 від 08.06.2021 року про наявність у ОСОБА_1 для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці лише стажу роботи на посаді судді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перерахувати та сплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно розрахунку стажу судді, наданого апеляційним судом Одеської області станом на 31.05.2012 року, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із 94 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В обґрунтування позову зазначалось, що позивач є суддею у відставці та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з 2012 року. При перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач протиправно врахував лише стаж позивача на посаді судді.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Одеса, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку з 19.02.2020 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 58% суддівської винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , з урахуванням стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - 41 рік 09 місяців 29 днів, у розмірі 92% суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, на підставі довідки від 10 березня 2020 року № 06-21/276/2020, виданої Одеським апеляційним судом, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням фактично виплачених сум. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління ПФУ в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено про відсутність підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 . Апелянт вважає, що стаж роботи позивача обраховано у відповідності до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки стаж позивача на посаді судді становить 24 роки 11 місяців, що становить 58%.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, шо доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, у зв`язку із чим апеляційна скарга задовонню не підлягає.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 травня 2012 року № 4742-УІ, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Одеської області.

Згідно з наказом голови Апеляційного суду Одеської області № 58-ос від 29 травня 2012 року, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Одеської області та відраховано із складу суду з 31 травня 2012 року.

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , усього, стаж роботи станом на 31.05.2012 року становить: 42 роки 05 місяці 21 день, у тому числі: строкова служба в армії (02 роки 05 місяців 09 днів), навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (половина строку навчання) (02 роки 05 місяців 02 дні), стажист на посаду слідчого, слідчий прокуратури Приморського району м. Одеси (02 роки 08 місяців 12 днів), слідчий прокуратури Малиновського району м. Одеси (01 рік 05 місяців 19 днів), слідчий Малиновського, Київського районних відділів внутрішніх справ м. Одеси (08 років 06 місяців 01 день), суддя Малиновського районного суду м. Одеси (16 років 01 місяць 06 днів), суддя апеляційного суду Одеської області (08 років 10 місяців 02 дні).

Суд встановив, що на підставі заяви позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання та виплачується у розмірі 90 % від заробітку судді.

10 березня 2020 року Одеським апеляційним судом видано ОСОБА_1 довідку № 06-21/276/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої, станом на 01 січня 2020 року, його суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 236 475 грн., у тому числі: посадовий оклад у розмірі 131 375 грн.; доплата за вислугу років 105 100 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді (0%) в сумі 0 грн.; доплата за науковий ступінь 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці (0%) 0,00 грн.; щомісячна доплата відповідно до ч. 6 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» 0,00 грн.

Згідно з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.04.2021 року у справі № 420/2201/21, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними рішення № 27 від 20.01.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 20 січня 2021 року № 27, прийняте стосовно ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 19 лютого 2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10 березня 2020 року № 06-21/276/2020, виданої Одеським апеляційним судом, з урахуванням здійснених виплат.

На виконання вказаного рішення суду, відповідачем здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 58% суддівської винагороди працюючого судді з урахуванням стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання - 24 роки.

Не погоджуючись з таким визначенням відсотку позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підставою застосування саме 58% під час перерахунку пенсії позивачу стало те, що відповідач вважає, що стаж позивача на посаді судді складає 24 роки 11 місяців. Проте, судом першої інстанції встановлено, що стаж роботи позивача складає - 41 рік 9 місяців та 29 днів, у зв`язку з чим щомісячне довічне грошове утримання позивача має складати 92 відсотків суддівської винагороди судді. Таким чином, з метою належного захисту прав позивача суд дійшов висновку про зобов`язазання ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплатити довічне грошове утриманні судді у відставці позивача, починаючи з 19 лютого 2020 року, встановивши його у розмірі 92% грошового утримання (заробітної плати) працюючого на відповідній посаді судді.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.142 Закону № 1402-VI судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

За приписами ч.3 ст.142 Закону № 1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

18 лютого 2020 року рішенням Конституційного Суду України за № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року визнав крім іншого, такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.

Конституційним Судом України у вказаному рішенні зазначено, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням ч. 1 ст. 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, з урахуванням того, що з 18.02.2020 року в законодавстві відсутні норми, які окремо регулюють питання суддівської винагороди та щомісячного грошового утримання судді у відставці, для суддів, які не пройшли кваліфікаційне оцінювання відповідно до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, колегія суддів вважає, що на позивача розповсюджуються загальні правила нарахування щомісячного грошового утримання судді у відставці, передбачені ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016.

Так, згідно з частиною 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Статтею 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 34 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так, на момент призначення позивача на посаду судді діяв Закон України "Про статус суддів" №2862-XII від 15.12.1992.

Згідно з частинами 1, 6 статті 44 Закону України "Про статус суддів" №2862-XII заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Виходячи з дати призначення позивача на посаду судді, на неї розповсюджувалася дія частини 6 статті 44 Закону України «Про статус суддів», яка передбачала можливість зарахування до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.

Відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на момент призначення позивача на посаду судді, час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно з абзацом 2 пункту 31 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Колегія суддів зазначає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом зокрема у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 200/6296/19-а, від 14 травня 2021 року № 414/529/17.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , усього, стаж роботи станом на 31.05.2012 року становить: 42 роки 05 місяці 21 день, у тому числі: строкова служба в армії (02 роки 05 місяців 09 днів), навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (половина строку навчання) (02 роки 05 місяців 02 дні), стажист на посаду слідчого, слідчий прокуратури Приморського району м. Одеси (02 роки 08 місяців 12 днів), слідчий прокуратури Малиновського району м. Одеси (01 рік 05 місяців 19 днів), слідчий Малиновського, Київського районних відділів внутрішніх справ м. Одеси (08 років 06 місяців 01 день), Суддя Малиновського районного суду м. Одеси (16 років 01 місяць 06 днів), суддя апеляційного суду Одеської області (08 років 10 місяців 02 дні).

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що стажування на посаді слідчого прокуратури Приморського району м. Одеси з 18.10.1974 року по 09.06.1975 року (07місяців 22 днів) не входить до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, так як наведеними нормами чинного, на час призначення позивача на посаду судді законодавства, яке є спеціальним у регулюванні порядку обчислення стажу судді, що дає право на його відставку, не передбачено зарахування періоду роботи на посаді стажиста слідчого прокуратури до стажу роботи, що дає право судді на відставку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідачем неправомірно не зараховано до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 41 рік 09 місяців 29 днів, з урахування строкової військової служби, половини строку навчання на денній формі юридичного факультету Одеського державного університету ім. Мечнікова, роботу на посаді слідчого прокуратури.

Таким чином, перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 19.02.2020 року має бути здійснений відповідачем з урахуванням до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання 41 рік 09 місяців 29 днів, у розмірі 92% відповідних сум грошового забезпечення.

Колегія суддів не приймає доводи апелянта про відсутність необхідного стажу у позивача з огляду на наступне.

У зв`язку зі зміною базової величини з мінімальної заробітної плати на прожитковий мінімум та відсотків, що враховуються за наявністю обов`язкового стажу на відставку, на підставі ст. 142 Закону №1402 -VIII, врахуванню підлягають: при стажі роботи на посаді судді 20 років - 50 відсотків від суддівської винагороди діючого судді; при роботі на посаді судді понад 20 років - два відсотка за кожний повний рік роботи.

Колегія суддів зазначає, що базовими розрахунковими величинами для визначення права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання діючого судді та його перерахунки судді у відставці згідно частині 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій України і статус суддів» № 1402 - VIII є судовий стаж та прожитковий мінімум в кратному обчисленні, тому саме з цих базових величин необхідно виходити при здійсненні перерахунку щомісячного довічного утримання судці у відставці.

Конституційний Суд України в своїх рішеннях постійно підкреслює, зокрема, в рішенні від 19.11.2013 року справа № 1-1/20133 те, шо відставка судді є особливою формою звільнення з посади, яка обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді (п. 3.1. зазначеного рішення).

Судовий стаж є основоположною, постійною і незмінною величиною, та має відповідати (кореспондувати) принципу правової визначеності, а саме: передбачуваності дій законодавця, якості та чіткості закону, стабільності у правовій системі і судовій практиці, що є основним елементом верховенства права.

Слід звернути увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.06.2018 у справі 9901/382/18 зазначила, що на день набрання чинності вказаним Законом №2453-VI діяла ст. 43 Закону Україні від 15.12.1992року №2862- XII «Про статус суддів», положеннями частин першої та четвертої якої передбачалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, мав право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку із закінченням строку повноважень.

На час набрання чинності Закону №2453-VI діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Згідно з підпунктом 3-1 пункту 3 цієї постанови до стажу роботи, який надав судді право на відставку, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховувався, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

На день набрання чинності згаданим Законом діяла стаття 43 Закону «Про статус суддів», положеннями частин першої та четвертої якої передбачалося, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, мав право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку із закінченням строку повноважень.

До стажу роботи, що давала право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховувався також час роботи на посадах суд дів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років (з урахуванням змін, унесених Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-ХІІ «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів»).

Беручи до уваги, що судовий стаж як на період відставки, так і на період перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, є незмінною величиною, то як вже зазначалось вище, стаж роботи позивача - складає 41 рік 9місяців та 29 днів.

Отже, з урахуванням вказаних вище приписів ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання позивача має складати 92 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50%+21х2 (за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років)).

Колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року - залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець