Справа № 640/9523/21
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9523/21 Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Сорочка Є.О., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром, починаючи з 01.01.2020 р. з розрахунку 90% від грошового забезпечення на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17.03.2020 р. №11/18088;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром з 01 січня 2020 року з розрахунку 90% від грошового забезпечення з урахуванням надбавок, доплат та підвищень, відповідно до довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17.03.2020 р. №11/18088, здійснити виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 січня 2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

В апеляційній скарзі Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 21 грудня 2001 року перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві, отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ.

З 01 січня 2018 року, на виконання постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" від 21 лютого 2018 року №103 (далі - Постанова №103), та на підставі довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01 березня 2018 року, ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсотковою надбавки за вислугу років.

Надалі 17 березня 2020 року, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2020 №16 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року №15", постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року №718 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців та осіб начальницького складу", із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2018 року №121, постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та постанови Кабінет Міністрів України від 21 серпня 2019 року №784 "Про внесення змін до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Адміністрацією Державної прикордонної служби України позивачу видана довідка про розмір грошового забезпечення №11/18088.

Позивач 20 березня 2020 року звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії з 01 січня 2020 року, до якої також долучив довідку Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088.

ГУ ПФУ в м. Києві листом від 27 квітня 2020 року №8349-8684/М-02/8-2600/20 відмовило позивачу у перерахунку пенсії, зважаючи на те, що законодавством не передбачено включення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення до грошового забезпечення для визначення розміру пенсії.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав.

За результатами розгляду справи №640/10622/20 Окружним адміністративним судом міста Києва ухвалено рішення від 27 жовтня 2020 року, відповідно до якого визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку раніше призначеної пенсії з 01 січня 2020 року на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088; зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01 січня 2020 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 90 відсотків від грошового забезпечення на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088, з урахуванням проведених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Отримавши судове рішення, позивач звертався до ГУ ПФУ в м. Києві із заявами про здійснення перерахунку та виплати пенсії, та 24.03.2021 року відповідач листом №7003-5291/М-02/8-2600/21 повідомив позивача, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20 ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача в порядку, встановленому судовим рішенням, а саме: з 01 січня 2020 року із розрахунку 90% від грошового забезпечення на підставі довідки, виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України від 17 березня 2020 року №11/18088, з урахуванням проведених виплат. Підсумок пенсії після перерахунку становить 64 482,13 грн.

Разом з тим, у відповіді зазначено, що оскільки судовим рішенням не зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок пенсії позивача без обмеження максимальним розміром, то розмір пенсії до виплати станом на 01.01.2021 р. залишився без змін, а саме: 36 565,23 грн.

Отже, фактичні обставини справи свідчать про те, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20 ГУ ПФУ в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2020 року, водночас застосовано обмеження максимальним розміром, що зумовило чергове звернення позивача до суду. При цьому, відповідач не заперечує право позивача на отримання пенсії з розрахунку 90% розміру грошового забезпечення.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ).

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону № 2262-ХІІ (в редакції на момент призначення пенсії) усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у строки, встановлені частиною другою статті 51 цього Закону.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII частину четверту статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: "Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України" (набрання чинності з 01 січня 2017 року).

Таким чином, починаючи з 01 січня 2017 року, законодавцем змінено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям та віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсії та встановлювати розміри проведених виплат.

У разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (в редакції Закону №1774-VIII від 06 грудня 2016 року).

Отже, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення у бік підвищення відповідних категорій військовослужбовців, проведена виключно на підставі рішення Кабінету Міністрів України.

Як вже зазначалося судом вище, неодноразово судовими рішеннями (у справах №640/22133/18, №640/10622/20) визнавалося право позивача на перерахунок пенсії з розрахунку 90% від розміру грошового забезпечення.

Судові рішення виконувалися відповідачем, що підтверджується наявними у справі матеріалами пенсійної справи та розрахунками. Пенсія позивачу нараховується саме з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, проте з обмеженням граничним розміром.

Згідно з положеннями статті 8, 22, 58 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013, вирішуючи питання щодо конституційності положень щодо встановлення максимального розміру пенсії (місячного грошового довічного утримання) суддів у відставці, зазначається, що у рішенні від 18.06.2007 №4-рп/2007 Конституційний Суд України вже вирішував питання про недопустимість встановлення в законі максимального розміру пенсій суддів або їх щомісячного довічного грошового утримання, наголошуючи, що це обмежить їх обсяг, а також зазначив, що залишивши незмінним зміст права на пенсію та щомісячне довічне грошове утримання суддів, закон звузив обсяг цього права, встановивши граничну межу для таких виплат суддям.

Аналогічні висновки викладені у рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016.

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн.

Конституційний Суд України неодноразово наголошував (справа №5-рп/2002 рішення від 20.03.2002; справа 7-рп/2004, рішення від 17.03.2004 р), що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена, зокрема, тим що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Конституційний Суд України вважає, що норми частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними та мають безумовний характер.

Тобто, заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб (військовослужбовців), у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Виходячи з таких висновків Конституційного Суду України зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не можу бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

За пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 №3668-VI, чітко зазначено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Слід зазначити, що Касаційний адміністративним суд у складі Верховного Суду вже розглядав подібні справи і висловлював правову позицію щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Зокрема, у постанові від 12.11.2019 р. у справі №360/1428/17 Верховний Суд виходив з того, що обмеження граничного розміру пенсії в 2017 році були введені Законом №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Колегія суддів Верховного Суду зазначила, що згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01 січня 2016 року та не застосовується до пенсій, які призначені до 01 січня 2016 року.

Це означає, що обмеження виплати пенсії максимальним розміром застосовується з 01 січня 2016 року, а пенсії, призначені до 01 січня 2016 року та перевищують встановлений максимум, не можуть бути зменшені.

Водночас, позивачу було призначено пенсію з 21 грудня 2001 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, згідно з якими, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн.

Таким чином, з 20.12.2016 року відсутня частини сьома статті 43 в Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Надалі, відповідно до Закону №1774-VII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Суд звертає увагу, що рішенням суду від 22.03.2019 р. у справі №640/22133/18 визначено, що починаючи з 2018 року на позивача не поширюються положення щодо обмеження максимальним розміром пенсії, оскільки не існує легітимного законодавчого підґрунтя для здійснення відповідного обмеження, про що суд вже вказав вище.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі №620/1285/19.

Відтак, обмеження пенсії максимальним розміром не можуть бути застосовані до позивача, оскільки пенсія йому призначена значно раніше 01 січня 2016 року та взагалі до моменту введення у законодавство поняття "обмеження граничним розміром".

Таким чином, відповідно до положень частини третьої статті 51 Закону №2262-XII під час проведення нового перерахунку пенсії позивача пенсійним органом обмеження пенсії не можуть бути застосовані, адже вказане не відповідає нормам чинного законодавства.

За таких обставин позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та узгоджуються з положеннями чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.

При цьому суд звертає увагу на те, що резолютивна частина рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 жовтня 2020 року у справі №640/10622/20, дійсно, не зобов`язує відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу на підставі нової довідки без обмеження максимальним розміром.

Разом з тим, факт застосування до пенсії позивача таких обмежень не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами пенсійної справи, що й зумовило чергове звернення позивача до суду.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним", зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому.

Окрім того, відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Є.О.Сорочко

суддя В.В.Файдюк