Справа № 120/8774/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 жовтня 2021 р. Справа № 120/8774/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача за №0200-0219-8/44288 від 21.07.2021 щодо відмови у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Тому, з метою призначення такої пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення виявлених у ній недоліків.

13.08.2021 року на адресу Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, якою недоліки позовної заяви були усунені в повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.08.2021 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) відповідно до положень статті 263 КАС України. Даною ухвалою також встановлено відповідачу 15-денний строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву.

02.09.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що для підтвердження права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку позивач падала посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії серія НОМЕР_1 , довідку №02-34-477 від 31.05.2021, видану Тульчинської міською радою Вінницької області, відповідно якої, згідно паспорта серія НОМЕР_2 , виданого 17.02.1999 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області з 12.03.1983 по даний час позивач зареєстрована та постійно проживає у м. Тульчин, яке відноситься до населеного пункту категорії №4, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 31.12.2014, паспорта серія НОМЕР_2 , виданого 17.02.1999, трудову книжку НОМЕР_3 від 02.09.1983.

Згідно запису у трудовій книжці 6-7 позивач з 21.08.1985 по 30.06.1990 навчалася у Одеському медичному інституті. Тому станом на 01.01.1993 року у позивача відсутній необхідної тривалості період проживання чи роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років, чим не дотримано вимоги пункту 2 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку позивач немає.

22.10.2021 представник позивача подала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно яких уточнює пункт 1 позовної заяви та просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №85 від 15.06.2021, про яке повідомлено позивача листом від 21.07.2021 №0200-0219-8/44288, яким відмовлено призначити пенсію за віком на умовах визначених статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із зменшенням пенсійного віку, як особі, віднесеної до категорії 4 постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи. Решту позовних вимог залишає без змін.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, категорія 4, тому вважає, що має право пенсію по віку зі зниженням пенсійного віку на 5 років.

Позивач звернулася до Головного Управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До заяви позивач надала посвідчення постраждалого внаслідок аварії на ЧАЕС 4 категорії серія НОМЕР_1 , довідку №02-34-477 від 31.05.2021, видану Тульчинської міською радою Вінницької області, відповідно якої, згідно паспорта серія НОМЕР_2 , виданого 17.02.1999 Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області з 12.03.1983 по даний час позивач зареєстрована та постійно проживає у м. Тульчин, яке відноситься до населеного пункту категорії №4, яке постраждало внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 31.12.2014, паспорта серія НОМЕР_2 , виданого 17.02.1999, трудову книжку НОМЕР_3 від 02.09.1983.

Спірним рішенням за №85 від 15.06.2021 позивачу відмовлено у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з підстав того, що згідно наданих документів не вбачається, що заявник постійно проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, а отже підтвердити, що станом на 01.01.1993 заявник жила у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4-х років не можливо, тому права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку немає.

З таким рішенням відповідача позивач не погоджується, вважає його незаконним та необґрунтованим, а тому звернулася до суду з позовною заявою з метою його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (частина 1, 2 статті 5 Закону № 1058). Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених Законом № 1058, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивно забруднених території, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до частини 2 статті 55 Закону №796-ХІ1 особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на зменшення віку на 2 роки за умови постійного проживання чи роботи у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання чи роботи в цей період та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Відповідно до частини 3 статті 55 Закону №796-ХІІ призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Тобто, обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону України №796-XII від 28.02.1991 - є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні радіологічного контролю протягом чотирьох років з моменту аварії до 01 січня 1993 року.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше чотирьох років, - категорія 4.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (частина 3 статті 65 Закону №796-ХІІ).

За змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 6 Порядку видачі посвідчення, особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (чинного на час видачі позивачу посвідчення, далі - Порядок №501), громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видається посвідчення коричневого кольору, серія В.

Відповідно до пункту 10 Порядку №501, посвідчення видається, зокрема, громадянам, які постійно проживають або працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Аналіз вищенаведених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства дає підстави стверджувати, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо, є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Таку ж правову позицію підтримує Верховний Суд у постановах від 1 1.09.2019 року по справі № 205/8713/16-а, від 25.1 1.2019 року по справі № 464/4150/17. від 09.01.2020 року по справі № 363/3976/16-а, від 26.03.2020 року по справі № 652/610/16-а, від 18.06.2020 року по справі № 75 1/2738/17, які в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, враховані судом у спірних правовідносинах.

Так, 27.04.1994 року Вінницькою обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_4 .

Суд констатує, що матеріали справи не містять доказів визнання недійсним цього посвідчення як на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії, так і на час розгляду цієї справи.

З урахуванням викладеного суд не приймає до уваги висновки відповідача, покладені в основу спірного рішення щодо відсутності підстав для призначення позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку з огляду на невиконання позивачем умов проживання або роботи у зоні радіологічного контролю - 4 роки до 01.01.1993 року та зазначає, що саме посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, у тому числі, й щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

Також у спірному рішенні зазначено, що відповідно до трудової книжки в період з 21.08.1985 по 30.06.1990 позивач навчалася у Одеському медичному інституті, тому права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно з статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" немає.

Проте з такими твердженнями відповідача суд не погоджується та ще раз наголошує, що основним документом є саме посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4) серії НОМЕР_4 , яке видавалося лише за умови, що станом на 1 січня 1993 року такий громадянин проживав у цій зоні не менше чотирьох років.

Отже, суд погоджується із доводами позивача, що належними і допустимими доказами того, що позивач станом на 01.01.1993 проживала та працювала на території зони посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, є отримане нею у відповідності до законодавства України Чорнобильське посвідчення 4 категорії.

На підставі вищевикладеного, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за №85 від 15.06.2021 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку згідно з статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є протиправним, а тому наявні підстави для його скасування.

Водночас надаючи оцінку вимогам позивача щодо зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, необхідно зазначити, що згідно частини четвертої 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Як вже встановлено судом та зазначалось вище, спірне рішення, яким відмовлено у призначені пенсії позивачу є протиправним.

За таких обставин, суд вважає необхідним зобов`язати суб`єкта владних повноважень, розглянути повторно заяву ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та прийняти рішення.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн, належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №85 від 15.06.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком на умовах визначених статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із зменшенням пенсійного віку, як особі, віднесеної до категорії 4 постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 07.06.2021 про призначення пенсії за віком на умовах визначених статтею 55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна