Справа № 490/1892/21
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/287/2021 Справа № 490/1892/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Бондаренко А.В.,

розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 339183 від 01 березня 2021 року.

Посилаючись на те, що із постановою категорично не погоджується, оскільки поліцейський не навів посилань на жодні належні та допустимі докази, офіційні документи, на підставі яких зроблено висновок, що позивач вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст. 132-1 КУпАП.

Протоколом автоматизованого розподілу цивільної справи від 18.03.2021 року справу передано судді Черенковій Н.П., та отримано останньою 23.03.2021 року.

Ухвалою від 24.03.2021 року дана позовна заява залишена без руху.

На виконання вказаної ухвали 13.04.2021 року надійшла квитанція про сплату судового збору та клопотання про витребування доказів : постановивід 01.03.2021 року від відповідача.

Ухвалою від 14.04.2021 року відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження; постановлено витребувати постанову ДП 18 № 339183 від 01.03.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 132-1ч.1 КУпАП України.

16.06.2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважав позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

01.03.2021 року о 21 год., під час патрулювання, лейтенантом поліції Візняком О.М. , було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій вантажного транспортного засобу DAFXF95.430 з державним номером НОМЕР_1 з напівпричепом з державним номером НОМЕР_2 . Порушив правила дорожнього руху України, а саме рухався в темну пору доби з непрацюючим заднім лівим габаритним ліхтарем на напівпричепі.

Встановивши факт відсутності у водія копії договору обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів в порушення п.2 ст.9 розділу 11 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 року № 656, було прийнято рішення винести постанову .

За Правилами, при внутрішньому перевезенні небезпечних вантажів повинна бутьи копія договору обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів.

У відповідності до п. 31.6 Б) ПДР України, забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.

Відповідно до п.22.5 ПДР, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів у разі, коли хоч один із габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м.,за довжиною 22 м, фактичну масу понад 40 тонн, навантаження на одиночну ось-11 тонн,здвоєні осі-16 т., строєні- 22 т, або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Частиною 1 ст. 132-1 КУпАП зазначено порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничним переїздам.

Факт порушення підтверджується постановою та рапортом поліцейського.

30.06.2021 року ОСОБА_1 , надав відповідь на відзив наступного змісту.

Посилання на те, що не працював задній ліхтар причепу не відповідають дійсності, жодних порушень не було, та жодних доказів цього не надано.

При зупиненні транспортного засобу та спілкуванні з громадянами, патрульний поліцейський повинен у відповідності до наказу МВС № 1026 включити нагрудну камеру та фіксувати процес спілкування, але цього не було зроблено.

Рапорт поліцейського не можна розглядати як доказ у справі, так як він є зацікавленою особою та у рапорті викладає свою суб`єктивну думку.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

01 березня 2021 року лейтенантом 2 взводу 1 роти батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївської області Візняк О.М., складено Постанову серії ДП 18 №339183,за якоюнакладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. та притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ст. 132-1ч.1 КУпАП , підставою чого було порушення вимог п.22.5 Правил Дорожнього руху України.

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що 01.03.2021 року о 21.40 год., ОСОБА_1 керував вантажним транспортним засобом DAF ХF95.430, НОМЕР_3 з причепомKRONESDP НОМЕР_4 , який належить ТОВ « Транс Газ Логістик», у м. Миколаєві по вулиці Гагаріна, 110, та призначений для перевезення небезпечного вантажу, а саме ( ООН 1971 23)та були відсутні договір обов`язкового страхування суб`єкта на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечного вантажу, чим порушив п.22.5 ПДР України.

При цьому, постанова не містить даних про посилання на відповідні докази.

Приписами ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги", рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 року № 30, згідно п. 2 яких, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 4 ПДР України, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно з п.п. 22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Так, питання перевезення небезпечних вантажів регламентується, зокрема :

-Законом України « Про перевезення небезпечних вантажів»,

-Наказом Міністерства внутрішніх справ "Про затвердження Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів" від 04.08.2018 № 656;

-Спільним наказом МВС та Міністерства інфраструктури "Про затвердження Переліку маршрутів міжнародного дорожнього перевезення небезпечних вантажів, рух за якими здійснюється без погодження з уповноваженими підрозділами національної поліції України" від 02.03.2016 р. № 151/89 з наступними змінами, внесеними наказом МВС від 12.04.2017 р. № 309/139;

-Європейською Угодою про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ), до якої Україна приєдналася 01.05.2000, тощо.

За приписами ст. 1 даного Закону ,небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин;

небезпечні речовини - речовини, віднесені до таких класів: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою; клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 - токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби; компетентний орган з перевезення небезпечних вантажів - орган, що таким визнається в установленому порядку з метою виконання міжнародних договорів України у сфері перевезень небезпечних вантажів;

перевезення небезпечних вантажів - підприємство, установа, організація або фізична особа, які відправляють, перевозять або одержують небезпечні вантажі (відправники, перевізники та одержувачі);

відправник небезпечного вантажу - зазначена в перевізних документах юридична (резидент і нерезидент) або фізична особа (громадянин України, іноземець, особа без громадянства), яка підготовлює та подає цей вантаж для перевезення;

перевізник небезпечного вантажу - юридична (резидент і нерезидент) або фізична особа (громадянин України, іноземець, особа без громадянства), яка здійснює перевезення небезпечного вантажу;

перевезення небезпечних вантажів - діяльність, пов`язана з переміщенням небезпечних вантажів від місця їх виготовлення чи зберігання до місця призначення з підготовкою вантажу, тари, транспортних засобів та екіпажу, прийманням вантажу, здійсненням вантажних операцій та короткостроковим зберіганням вантажів на всіх етапах переміщення;

маршрути перевезення небезпечних вантажів - залізничні шляхи, автомобільні дороги, внутрішні водні шляхи, морський та повітряний простір, де дозволено рух транспортних засобів, які перевозять небезпечні вантажі;

міжнародне перевезення небезпечних вантажів - перевезення небезпечних вантажів з території України на територію іноземної держави; з території іноземної держави на територію України; транзитом через територію України.

Статтею 5 даного Закону передбачені основні напрями державної політики у сфері перевезення небезпечних вантажів: виконання вимог екологічної, радіаційної і пожежної безпеки, фізичного захисту, захисту здоров`я людей, охорони праці, санітарно-епідемічного благополуччя населення та безпеки руху;визначення особливостей регулювання підприємницької діяльності з перевезення небезпечних вантажів, установлення критеріїв, норм, правил, вимог до робіт та послуг щодо перевезення небезпечних вантажів, контроль за додержанням умов перевезення, а також створення системи страхування відповідальності за шкоду, яка може бути заподіяна під час перевезення небезпечних вантажів;забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих перевезенням небезпечних вантажів, та осіб, які постраждали від аварій під час перевезення небезпечних вантажів.

За статтею 8 даного Закону: перевізник небезпечних вантажів має право на:своєчасне одержання небезпечного вантажу разом з відповідними документами з повною інформацією про вантаж;проведення всебічної передбаченої законодавством перевірки небезпечного вантажу, що приймається до перевезення, та документів на нього;відмову у прийнятті до перевезення небезпечного вантажу у разі невідповідності вантажу або документів на нього встановленим вимогам;відшкодування збитків, заподіяних йому внаслідок подання відправником недостовірної інформації про вантаж або несвоєчасного прийняття його одержувачем.

Перевізник небезпечних вантажів зобов`язаний:приймати небезпечні вантажі до перевезення, якщо вантаж і документи на нього відповідають встановленим вимогам;забезпечувати перевезення небезпечних вантажів у встановленому порядку визначеними транспортними засобами;у разі дорожнього перевезення розробити та погодити з органами Національної поліції, маршрути і режими перевезення небезпечних вантажів; забезпечити своєчасний огляд транспортних засобів територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, та отримання відповідного свідоцтва про допуск до перевезення небезпечного вантажу; під час перевезення не відхилятися від узгодженого маршруту, додержуватися безпечних умов руху та постійно контролювати стан транспортного засобу і вантажу;перевозити у встановлений строк небезпечний вантаж та передавати його одержувачу;забезпечувати належне зберігання небезпечного вантажу;у відповідних випадках здійснювати заходи фізичного захисту і охороняти небезпечний вантаж;забезпечувати проведення спеціального навчання, підвищення кваліфікації осіб, які здійснюють перевезення небезпечних вантажів, та їх медичного огляду; в разі дорожнього перевезення забезпечувати одержання водіями свідоцтв про допуск до перевезення небезпечних вантажів встановленого зразка після навчання та складання відповідних іспитів у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України;надавати в установленому порядку необхідну інформацію про перевезення небезпечних вантажів іншим суб`єктам перевезення та органам, зазначеним у статтях 10, 15 і 16 цього Закону, в разі дорожнього перевезення - органам Національної поліції; надавати в установленому порядку обов`язкове страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення таких вантажів;відшкодовувати витрати та збитки, заподіяні внаслідок порушення ним законодавства з питань перевезення небезпечних вантажів.

До компетенції Національної поліції у сфері дорожнього перевезення небезпечних вантажів належить здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, додержанням законодавства у зазначеній сфері; розроблення і видача в установленому порядку погоджень маршрутів руху транспортних засобів під час перевезення небезпечних вантажів ( ст.16).

Статтею 20 даного Закону передбачено,що перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами,що регулюють діяльність транспорту.

За приписами п.6 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів,учасники перевезення небезпечних вантажів відповідно до підпункту 1.4.1.1 додатка А до ДОПНВ залежно від виду та ступеня небезпеки зобов`язані вжити відповідних заходів, спрямованих на запобігання нещасним випадкам, а в разі аварії, що сталася,- заходів, спрямованих на максимальне обмеження важких наслідків цієї аварії.

Вантажі підвищеної небезпеки - небезпечні вантажі, що можуть бути використані не за призначенням, а в терористичних цілях та відповідно призвести до тяжких наслідків, зокрема масової загибелі людей або великих руйнувань. Перелік вантажів підвищеної небезпеки визначається згідно з главою 1.10 додатка А до ДОПНВ;

вибухові матеріали - вибухові речовини, засоби їх ініціювання, вироби та пристрої, які містять вибухові речовини;

перевізник небезпечного вантажу - юридична (резидент і нерезидент) або фізична особа (громадянин України, іноземець, особа без громадянства), яка здійснює перевезення небезпечного вантажу;

погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів - погодження з Національною поліцією України (далі - поліція) руху транспортних засобів конкретними вулицями та дорогами, що обумовлює недопущення проїзду через комерційні або житлові райони, екологічно чутливі райони, промислові зони з небезпечними об`єктами або дорогами транспортних засобів, які становлять серйозну фізичну небезпеку для учасників руху; вимоги щодо руху та стоянки в разі несприятливих погодних умов, землетрусів, аварій, страйків, громадських заворушень або військових дій; обмеження руху транспортних засобів у певні дні тижня або року;

транспортна одиниця - транспортний засіб, до якого не причеплено причіп, або транспортний засіб та зчеплений з ним причіп чи напівпричіп.

Інші терміни, що використовуються в цих Правилах, уживаються в значеннях, наведених у ДОПНВ, Законі України «Про перевезення небезпечних вантажів» та ДСТУ 4500-1:2008 «Вантажі небезпечні. Терміни та визначення понять».( п.7).

Водій транспортного засобу, що перевозить небезпечні вантажі, у разі дорожньо-транспортної пригоди або вимушеної зупинки, у результаті яких небезпечні вантажі проникли або можуть проникнути назовні, повинен негайно сповістити про це підрозділ поліції та вжити відповідних заходів, зазначених у Правилах дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), та письмових інструкціях, передбачених розділом 5.4.3 додатка А до ДОПНВ, наведених у додатку 3 до цих Правил.( п.8).

Пунктом 9 вказаних Правил передбачено, щопри перевезенні небезпечних вантажів на транспортній одиниці мають бути, крім перелічених у ПДР, такі документи:

1) при перевезенні небезпечних вантажів, які є вантажами підвищеної небезпеки,- погодження маршруту руху транспортного засобу під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, видане уповноваженим підрозділом поліції в паперовій або за наявності технічної можливості в електронній формі, зразок якого наведено в додатку 1 до цих Правил.

Перевезення небезпечних вантажів, які належать до вантажів підвищеної небезпеки, без погодження маршруту руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, виданого поліцією, здійснюється:

на маршрутах міжнародного сполучення, перелік яких затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства інфраструктури України від 02 березня 2016 року № 151/89 «Про затвердження Переліку маршрутів міжнародного дорожнього перевезення небезпечних вантажів, рух за якими здійснюється без погодження з уповноваженими підрозділами Національної поліції України», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 березня 2016 року за № 421/28551 (зі змінами);

у разі якщо перевезення вантажу частково або повністю звільняється від необхідності дотримання вимог та положень ДОПНВ згідно з розділом 1.1.3 додатка А до цієї Угоди;

2) при внутрішньому перевезенні небезпечних вантажів - копія договору обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів.

Копія договору обов`язкового страхування не вимагається, якщо перевезення вантажу частково або повністю звільняється від необхідності дотримання вимог та положень ДОПНВ згідно з розділом 1.1.3 додатка А до цієї Угоди;

3) у випадках, передбачених ДОПНВ, на транспортній одиниці мають бути додатково такі документи:

транспортний документ, передбачений розділом 5.4.1 додатка А до ДОПНВ.

У разі якщо кількість вантажу не дає можливості завантажити його повний обсяг в одну транспортну одиницю, складаються окремі транспортні документи або робляться копії єдиного документа на кількість завантажених транспортних одиниць.

На вантажі, що не можуть завантажуватися разом в один транспортний засіб через заборону їх сумісного завантаження, обов`язково виписуються окремі транспортні документи.

Інформація, яка має зазначатися у відповідних випадках у транспортному документі, свідчить про небезпеку вантажу. Ця інформація, передбачена положеннями розділів 3.5.6, 5.4.1, підрозділами 5.5.2.4, 5.5.3.7.1 та спеціальними положеннями глави 3.3 додатка А до ДОПНВ, зазначається в товарно-транспортній накладній або додається до неї;

свідоцтво про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів, передбачене розділом 9.1.3 додатка B до ДОПНВ, на кожну транспортну одиницю або транспортний засіб, що входить до її складу, зразок якого наведено в додатку 2 до цих Правил (свідоцтво має бути стандартного формату А4 (210 х 297 мм), білого кольору з рожевою діагональною смужкою);

ДОПНВ-свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі (далі - свідоцтво ДОПНВ про підготовку водія), передбачене розділом 8.2.1 додатка B до ДОПНВ;

письмові інструкції, передбачені розділом 5.4.3 додатка А до ДОПНВ.

Письмові інструкції зберігаються в кабіні транспортного засобу в легкодоступному місці. Автомобільний перевізник забезпечує ознайомлення водіїв, які беруть участь у перевезенні, із змістом письмових інструкцій та належне виконання ними зазначених інструкцій;

свідоцтво про завантаження контейнера / транспортного засобу, передбачене розділом 5.4.2 додатка А до ДОПНВ, порядок заповнення і зміст якого наведено в додатку 4 до цих Правил.

Свідоцтво про завантаження контейнера/транспортного засобу може бути додано до транспортного документа. У цьому разі в транспортному документі зазначається, що завантаження контейнера проведено відповідно до встановлених на морському транспорті вимог, а також зазначаються відомості про особу, відповідальну за завантаження контейнера.

Для переносних цистерн та контейнерів-цистерн свідоцтво про завантаження контейнера / транспортного засобу не вимагається;

документ, що посвідчує особу, з фотографією для кожного члена екіпажу;

копія документа, виданого компетентним органом, із зазначенням умов перевезення, якщо це вимагається відповідно до підпунктів «с» або «d» підрозділу 5.4.1.2.1 або підрозділу 5.4.1.2.3.3 додатка А до ДОПНВ.

Повноваження Національної поліції України за цими Правилами:

розгляд, аналіз та зберігання звітів щодо подій під час перевезення небезпечних вантажів відповідно до підрозділу 1.8.5.1 додатка А до ДОПНВ. У разі необхідності відповідно до підрозділу 1.8.5.2 додатка А до ДОПНВ передання через Міністерство інфраструктури України звіту щодо подій під час перевезення небезпечних вантажів до секретаріату Європейської економічної комісії Організації Об`єднаних Націй (далі - секретаріат ЄЕК ООН) з метою інформування інших країн-учасниць ДОПНВ;

погодження маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідно до підрозділу 1.9.3 b додатка А до ДОПНВ;

здійснення контролю за дорожнім перевезенням небезпечних вантажів відповідно до підрозділу 1.8.1.1 додатка А до ДОПНВ, додержанням законодавства в цій сфері;

у разі необхідності відповідно до підпункту 1.8.2.2 додатка А до ДОПНВ надання повідомлень компетентним органам інших країн-учасниць ДОПНВ про порушення законодавства з питань дорожнього перевезення небезпечних вантажів, що призвело до руйнування або пошкодження доріг та вулиць, споруд на них, транспортних засобів, загибелі або поранення людей чи настання інших тяжких наслідків, повторних порушень, що були допущені суб`єктом перевезення небезпечних вантажів;

отримання інформації про речовини, до перевезення яких допущена переносна цистерна відповідно до підрозділів 4.2.1.8, 4.2.2.5 та 4.2.3.4 додатка А до ДОПНВ.

Поліцейські, які здійснюють погодження маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів та/або контроль за дорожнім перевезенням небезпечних вантажів, повинні пройти відповідне навчання (підготовку).

Пунктом 10 передбачено, що Поліцією, а в пунктах пропуску через державний кордон - компетентними органами, у разі виявлення порушень цих Правил забороняється перевезення небезпечного вантажу до усунення виявлених порушень.

У відповідності до п.11,з метою запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та підвищення безпеки учасників дорожнього руху під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів транспортний засіб, на якому виявлено порушення, зберігається за межами проїзної частини. У разі неможливості його евакуювати вживаються заходи щодо огородження місця стоянки та забезпечення безпеки дорожнього руху. Подальший рух дозволяється тільки після усунення виявлених порушень.

Порушення вимог законодавства з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів поділяються на три категорії небезпеки:

1) категорія небезпеки I (найбільш тяжка). До цієї категорії належать порушення вимог законодавства з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, установлені для запобігання високому ризику загибелі людей, серйозній небезпеці для їхнього здоров`я або значній небезпеці важких екологічних наслідків. У разі виявлення порушень, що належать до цієї категорії небезпеки, забороняється подальше перевезення та негайно вживаються заходи з усунення порушень;

2) категорія небезпеки II. До цієї категорії належать порушення вимог, установлених для запобігання серйозній небезпеці для здоров`я людей або значній небезпеці для навколишнього середовища. При виявленні таких порушень вживаються відповідні заходи щодо їх усунення на місці проведення контролю або найпізніше - після завершення перевезення, що виконується;

3) категорія небезпеки III. До цієї категорії належать порушення вимог, установлених для запобігання незначній небезпеці для здоров`я людей або для навколишнього середовища. Такі порушення усуваються зазвичай на території підприємства після завершення перевезення. У разі виявлення порушень категорії небезпеки III під час організації та здійснення дорожнього перевезення небезпечних вантажів працівниками поліції видається припис щодо їх усунення, після чого подальший рух не забороняється.

Категорію небезпеки порушення визначають працівники поліції, що здійснюють контроль за безпекою дорожнього руху під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх порушень та особливих обставин.( п.14).

Орієнтовний перелік порушень положень ДОПНВ, розподілених за категоріями небезпеки передбачений п.15:

1) порушення категорії небезпеки I:

порушення загальних вимог:

перевезення небезпечних вантажів, які відповідно до ДОПНВ заборонені для дорожнього перевезення;

перевезення небезпечних вантажів без інформації про них (наприклад, відсутні перевізні документи, відсутнє маркування пакувань знаками небезпеки і номером ООН, маркування транспортних засобів, контейнерів або цистерн табличками оранжевого кольору, інформаційними табло);

порушення, що стосуються перевізних документів:

відсутність дійсного свідоцтва про допущення транспортних засобів до перевезення визначених небезпечних вантажів;

відсутність дійсного свідоцтва ДОПНВ про підготовку водія;

у жодному перевізному документі немає інформації, яка дозволяє визначити категорію порушення (наприклад, номер ООН, належне відвантажувальне найменування, групу упакування);

порушення, що стосуються технічних вимог:

перевезення непридатним транспортним засобом;

невідповідність транспортного засобу встановленим вимогам про допущення до перевезення визначеного небезпечного вантажу;

перевезення навалом (насипом) у транспортних засобах, вантажне відділення яких не відповідає встановленим вимогам;

перевезення небезпечних вантажів у цистернах, конструкція яких не відповідає встановленим вимогам;

використання для перевезення тари, яка не відповідає встановленим вимогам;

перевезення в упакуваннях, що не відповідають інструкції з пакування;

порушення, що стосуються маркування:

перевезення упакувань, на яких відсутнє відповідне маркування;

перевезення без укріплених табличок оранжевого кольору, інформаційних табло та (або) маркувальних знаків;

порушення, що стосуються здійснення перевезення:

проникнення небезпечних речовин назовні;

перевантаження транспортного засобу;

невиконання вимог щодо ступеня заповнення цистерн і паковань;

невиконання вимог щодо обмеження кількості вантажу;

невиконання вимог щодо розміщення і кріплення вантажів, у тому числі кріплення контейнерів і цистерн на транспортних засобах;

невиконання вимог щодо сумісного завантаження небезпечних вантажів;

застосування відкритого полум`я або незахищених ламп розжарювання;

недотримання заборони куріння;

2) порушення категорії небезпеки II:

порушення загальних вимог:

транспортна одиниця має два і більше причепів/напівпричепів;

порушення, що стосуються перевізних документів:

відсутність письмових інструкцій або невідповідність письмових інструкцій установленим вимогам;

порушення, що стосуються технічних вимог:

невідповідність транспортного засобу вимогам норм про допущення до перевезення визначеного небезпечного вантажу, але він не становить безпосередньої небезпеки;

перевезення в ушкодженій тарі (контейнерах середньої вантажопідйомності для масових вантажів, великогабаритній тарі) або перевезення ушкодженої порожньої неочищеної тари;

прострочена дата застосування тари або чергового випробування контейнерів середньої вантажопідйомності для масових вантажів або великогабаритної тари;

прострочена дата чергового випробування цистерни;

перевезення упакувань із небезпечними вантажами в контейнері, що не відповідає встановленим вимогам;

порушення, що стосуються маркування:

неправильне маркування упакувань номером ООН, знаками небезпеки, маркувальними та маніпуляційними знаками;

неправильне маркування транспортних засобів, контейнерів і цистерн табличками оранжевого кольору, інформаційними табло та (або) маркувальними знаками;

порушення, що стосуються здійснення перевезення:

перевезення на транспортній одиниці сторонніх осіб;

цистерни, у тому числі порожні неочищені, не закриті як слід;

транспортний засіб не перебуває під спостереженням або не поставлений на стоянку відповідно до вимог;

порушення, що стосуються комплектації додатковим обладнанням:

на транспортному засобі відсутні працездатні вогнегасники, передбачені для небезпечного вантажу, що перевозиться, та транспортного засобу, який використовується для перевезення, відповідно до положень пункту 10 розділу І цих Правил або розділу 8.1.4 додатка В до ДОПНВ. Вогнегасник вважається працездатним, якщо відсутнє тільки маркування із зазначенням дати наступного випробування. Це положення не поширюється на вогнегасники, які очевидно вже тривалий час не функціонують (стрілка манометра показує на нуль тощо);

на транспортній одиниці відсутнє додаткове обладнання, передбачене для небезпечного вантажу, що перевозиться, відповідно до положень пункту 11 розділу І цих Правил або розділу 8.1.5 додатка В до ДОПНВ;

3) порушення категорії небезпеки III:

порушення, що стосуються перевізних документів:

відсутність у транспортному документі необхідних відомостей, крім відомостей, передбачених для порушень категорії I;

відсутність свідоцтва ДОПНВ про підготовку водія, однак за Єдиним державним реєстром Міністерства внутрішніх справ (далі - реєстр) установлено, що водій має дійсне свідоцтво ДОПНВ;

порушення, що стосуються маркування:

невідповідність розмірів табличок оранжевого кольору, інформаційних табло, маркувальних знаків, цифр та (або) символів небезпеки установленим вимогам;

наявність на транспортному засобі, у якому не перевозяться небезпечні вантажі, прикріплених табличок оранжевого кольору та /або інформаційних табло.

При проведенні контролю транспортного засобу з небезпечним вантажем працівники поліції керуються таблицею перевірочного листка, наведеною в додатку 5 до цих Правил.( п.16).

У разі виявлення неодноразових порушень категорії небезпеки І, що були допущені суб`єктом перевезення небезпечних вантажів, місцезнаходження якого на території іншої держави - учасниці ДОПНВ, поліція повідомляє про ці порушення компетентні органи держави, на території якої місцезнаходження цього суб`єкта перевезення небезпечних вантажів, з метою вжиття відповідних заходів до порушника (порушників).( п.17).

Згідно п.10 Розділу 111 Інструкції під час вирішення питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуєтьсяна всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. Керуючись законом і правосвідомістю.

Перевезення небезпечних вантажів - специфічна сфера господарювання, яка підлягає надзвичайно прискіпливому нормативному регулюванню, адже помилка в цій сфері може мати катастрофічні наслідки. Водночас знання норм чинного законодавства допоможе не лише уникнути проблем з контролюючими органами, а в деяких випадках навіть зберегти людські життя.

02.03.2000 р. Верховна Рада України прийняла Закон України «Про приєднання України до Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів (ДОПНВ)». Вказана Угода є базисом, який визначає класифікацію небезпечних речових та матеріалів, встановлює вимоги до водіїв, які здійснюють перевезення небезпечних вантажів, а також до відповідних транспортних засобів.

06.04.2000 р., Верховна Рада України прийняла Закон України «Про перевезення небезпечних вантажів», яким закріпила правові, організаційні, соціальні та економічні засади діяльності, пов`язаної з перевезенням небезпечних вантажів, у тому числі автомобільним транспортом. Очевидно, що значна кількість положень цього Закону в частині автомобільних перевезень ґрунтувалася на нормах Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів.

До компетенції Національної поліції у сфері дорожнього перевезення небезпечних вантажів належить:

?здійснення контролю за безпекою дорожнього руху під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів, додержанням законодавства у зазначеній сфері;

?розробка та видача в установленому порядку погоджень маршрутів руху транспортних засобів під час дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Варто звернути увагу на ст. 19, 20 вищеназваного Закону, якими визначено вимоги до транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, а також встановлено обов`язковість оформлення спеціальних перевізних документів. Транспортні засоби, якими перевозяться небезпечні вантажі, повинні відповідати вимогам державних стандартів, безпеки, охорони праці та екології, а також у встановлених законодавством випадках мати відповідне маркування і свідоцтво про допущення до перевезення небезпечних вантажів. У разі дорожнього перевезення небезпечних вантажів відповідні свідоцтва, згідно із законодавством, видаються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Перевезення небезпечних вантажів допускається за наявності відповідно оформлених перевізних документів, перелік і порядок подання яких визначається нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність транспорту.

Розширив сферу регулювання перевезень небезпечних вантажів Закон України «Про автомобільний транспорт», прийнятий 05.04.2001 р. Зокрема, ст. 9 вказаного Закону визначено, що на господарську діяльність з надання послуг з перевезення небезпечних вантажів, а саме надання послуг з внутрішніх та міжнародних перевезень небезпечних вантажів вантажними автомобілями, причепами та напівпричепами, видається ліцензія. Аналогічна норма міститься у п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності».

Сьогодні на виконання зазначених норм діють Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. №1001. Вказаними умовами визначається вичерпний перелік документів, що додаються до заяви на отримання ліцензії на право провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом, а також встановлюються організаційні, кадрові та технологічні вимоги до матеріально-технічної бази ліцензіата і засобів провадження діяльності, обов`язкові для виконання під час провадження зазначеної діяльності.

Також важливо звернути увагу на ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», що встановлює документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення:

?для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

?для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів, окрім документів, передбачених ч. 2 цієї статті, обов`язковими документами є наступні:

?для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг;

?для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

Додаткові перевізні документи є необхідними лише у випадках, передбачених п. 9.1 вищезазначених Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів.

Варто відзначити, що найповніше регламентують порядок дорожнього перевезення небезпечних вантажів саме Правила, затверджені наказом МВС України. Крім деталізації положень згадуваних Законів України, вказані Правила визначають компетенцію уповноваженого (консультанта) з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, вимоги до маркування та знаків небезпеки на вантажних одиницях, способи перевезення небезпечних вантажів тощо.

Окремо слід звернути увагу на порядок отримання свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів та свідоцтва про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі.

Для видачі свідоцтва про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів власник транспортного засобу, перевізник або уповноважена ним особа звертаються до територіального сервісного центру МВС. Згідно з п. 6.9.3 Правил, особа подає укомплектовані відповідно до призначення транспортні засоби, а також встановлений перелік документів.

Працівники Державтоінспекції МВС України не мають права вимагати від власника транспортного засобу або уповноваженої ним особи надання інших документів, крім передбачених п. 6.9.3 Правил.

Що стосується отримання водіями свідоцтва про підготовку водіїв транспортних засобів, які перевозять небезпечні вантажі, то вказане питання, окрім розд. 7 Правил, регламентується Інструкцією про порядок приймання іспитів, видачі (обміну) ДОПНВ-свідоцтв про підготовку водіїв транспортних засобів, які перевозять небезпечні вантажі, свідоцтв про підготовку уповноважених з питань безпеки перевезень небезпечних вантажів, а також про облік і зберігання документів, що є підставою для видачі ДОПНВ-свідоцтв та свідоцтв про підготовку уповноважених, затвердженою наказом МВС України 21.03.2008 р. №130.

Отже, сфера дорожнього перевезення небезпечних вантажів регламентується значним масивом як міжнародних, так і національних Законів та підзаконних нормативно-правових актів. Проте базовими на сьогодні вважаються Європейська Угода про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів, Закони України «Про перевезення небезпечних вантажів» та «Про автомобільний транспорт», а також Правила дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджені наказом МВС України.

Відповідно до ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом- це означає, що обов`язок додержуватись закону, його виконувати, право використовувати закон в своїх інтересах, а також юридична відповідальністьперед законом за його порушення є рівною для всіх громадян. Не може бути винятків з цього правила,зважаючи на будь-які особливі заслуги особи,її соціальний статус тощо.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 35 ЗУ "Про Національну поліцію" передбачає, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі : якщо водій порушив Правила дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів до вчинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення ДТП,кримінального чи адміністративного правопорушення; якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення ДТП, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; якщо необхідно залучити водія до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським як свідка під час оформлення протоколів про адміністративне правопорушення чи матеріалів ДТП; якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; якщо спосіб закріплення вантажу створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв. Поліцейський зобов`язаний проінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, виражається у порушенні правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів та порушенні правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

У відповідності до ст.33 ЗУ "Про автомобільні дороги", рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами. Дозволяється за погодженням з відповідними органами у порядку, визначеному КМУ.

Отже, для притягнення особи за порушення зазначених вимог ПДР України,перш за все необхідно встановити факт переміщення транспортним засобом, габаритні параметри якого перевищують нормативні.

Відповідно до п.22.6 Правил, транспортні засоби, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, повинні рухатися з увімкненим ближнім світлом фар, задніми габаритними ліхтарями та встановленими у випадках. Визначених спеціальними правилами, розпізнавальними знаками, передбаченими п. 30.3 Правил, а великовагові та великогабаритні транспортні засоби, тощо. ширина якої перевищує 2,6 м- також з увімкненим проблисковим маячком.

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) визначено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення в тому числі за ст. 132-1 КупАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами ст. 132-1 КУпАП визначено, що порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз зазначених правових норм вказує на те, що Національна поліція України уповноважена через своїх працівників притягувати учасників дорожнього руху до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Як вбачається з матеріалів справи, в порушення приписів ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідачем доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, до суду надано не було.

З огляду на вищевикладене та встановлені у справі обставини, суд вважає, що стороною відповідача не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній факти належними та допустимими доказами, в порядку ст.251 КУпАП, які в даному випадку кореспондують до вищезазначених норм права, не підтверджені, що в силу ст.62 Конституції України, є неприпустимим.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити про наступне.

Згідно ст. 265-2 КУпАП, у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачене статтею 132-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу України, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху, або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора. Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 рудня 2008 року № 1102 затверджено Порядок тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках.

В даному випадку, транспортний засіб позивача не був затриманий відповідачем та після прийняття постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, позивач продовжив рух.

З даного приводу суд зазначає, що у відповідності до вищевикладених положень підзаконних нормативно-правових актів, відповідач мав би затримати транспортний засіб позивача, однак, всупереч таким вимогам, відповідач по справі жодних дій щодо затримання даного транспортного засобу не вчинив.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до змістуст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Таким чином, суд визнає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не дотримано вимог ст.ст.245, 251, 280 КУпАП, що потягло за собою необґрунтоване притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Оскаржувана постанова від 01.03.2021 року серії ДП 18 339183, не містить посилань на будь-які докази, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та як наслідок, обґрунтувань правомірності притягнення останнього до адміністративної відповідальності, що свідчить про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, необхідності її скасування та, з урахуванням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, закриття провадження у справі згідно з статтею 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Меді цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин. ("Проніна проти України, "Сєрявін та інші проти України").

На підставі наведеного, керуючись статями 73-77,90,241-246,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху- задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП 18 № 339183 від 01.03.2021 року на ОСОБА_1 за ст. 132-1 КУпАП .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.

Повний текст рішення складено 13 жовтня 2021 року.

Суддя Н.П. Черенкова.