Справа № 240/13639/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/13639/21

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

05.07.2021 до Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні їй пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 9 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 21 січня 2021 року «Про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати їй з 30.12.2020 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Після задоволення ряду заяв про самовідвід суддів позовну заяву передано для визначення головуючого судді в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

За розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 №103 здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями Житомирського окружного адміністративного суду, головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/13639/21 визначено суддю Єфіменко О.В. та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями розгляду справу №240/13639/21 передано судді Єфіменко О.В. для здійснення судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проживала на території зони безумовного (обов`язкового) відселення у зв`язку із чим набула права на отримання пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку на 9 років, відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку із чим звернулася до відповідача із відповідною заявою, однак отримала відмову мотивовану тим, що станом на 01.01.1993 постійно не проживала, не працювала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 роки.

Однак, заперечуючи правомірність отриманої відмови Пенсійного фонду, позивач звертає увагу суду, що постійно працювала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 16.01.1993 по 14.09.2009, проте підставою для встановлення права на призначення пенсії на пільгових умовах вважає саме проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 18 липня 1988 року по 10 березня 1996 року, на підтвердження чого додала до позовної заяви архівну довідку №07-05/С-169 від 14.12.2020.

Позивач не погоджуючись із отриманою відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та вважаючи таку протиправною звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи.

12.10.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах правомірні та вмотивовані.

Вказує, що довідка Народицької районної держаної адміністрації про підтвердження місця проживання з 18.07.1988 по 10.03.1996 на території безумовного (обов`язкового) відселення суперечить записам трудової книжки НОМЕР_1 , в якій зазначено, що у період з 08.08.1988 по 10.12.1991 позивач працювала в Новоград-Волинському райсоцзабезі, який не відноситься ні до однієї із зон та розташований за 143,2 км до с.Селець Народицького району, а тому остання не має права на призначення пенсійного забезпечення зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дослідивши обставини справи та письмові докази наявні у ній суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, категорії 3, що підтверджується копією посвідчення, яке міститься в матеріалах справи серії Б №211430 від 28.02.1998.

За змістом довідки архівного сектору Народицької районної державної адміністрації Житомирської області №07-05/С-169 від 14.12.2020 за відомостями, які значаться в погосподарських книгах Селецької сільської Ради народних депутатів Народицького району Житомирської області за 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 позивач з 18.07.1988 по 10.03.1996, та з 01.01.2003 по 13.11.2009 проживала в с.Селець Народицького району Житомирської області (населений пункт знаходиться в зоні безумовного (обов`язкового) відселення).

Крім того, позивач постійно працювала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення з 16.01.1993 по 14.09.2009, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача, яка міститься в матеріалах справи.

Таким чином, станом на 01.01.1993 позивач постійно проживала у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, про що свідчить вищевказана архівна довідка.

17 січня 2021 року через портал електронних послуг Пенсійного фонду України позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про призначення їй пенсії зі зниженням пенсійного віку на 9 років, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На підтвердження права на призначення вказаної пенсії, позивач до вказаної заяви додала підтверджуючи документи, зокрема скан-копії: трудової книжки, паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного кода, посвідчення особи потерпілої 3 категорії від Чорнобильської катастрофи, диплома, свідоцтв про народження дітей, довідки про час проживання в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, довідки про відкритий рахунок в банку для призначення пенсії за віком, зі зниженням пенсійного віку.

За результатами розгляду заяви, відповідачем прийнято рішення від 21.01.2021, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з підстав відсутності підтверджуючих фактів проживання 2 років у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993.

Про прийняте рішення, позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №3003-2507/І-03/8-0600/21 від 02.03.2021.

Однак, із прийнятим відповідачем рішенням позивач не погоджується, вважає, що відповідно до пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», набула право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 9 років, оскільки станом на 01.01.1993 проживала на території безумовного (обов`язково) відселення більше 2 років, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Згідно з пунктом 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, далі - Закон №1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 15 Закону №1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

У статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, далі - Закон №796-XII) закріплені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

У силу приписів пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років мають право 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 11 Закону №796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Статтею 14 Закону №796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

Частиною 3 статті 15 Закону №796-XII визначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Відповідно до ч.1 ст.65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

За змістом положень частини 3 статті 65 Закону №796-XII документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Відповідно до положень статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Приписами пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що правовою підставою для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі п.3 ч.2 статті 55 Закону №796-ХІІ, є наявність у неї довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, виданої органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Як свідчать матеріали справи, єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах слугував факт відсутності підтвердження проживання чи трудової діяльності у зоні безумовного (обов`язкового) відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 2 років.

Під час розгляду даної справи судом з`ясовано, що позивач для признання пенсії, відповідно до статті 55 Закону №796-XII, разом із заявою про призначення пенсії подала до Пенсійного органу копії документів підтверджуючих факт проживання та трудової діяльності станом на 1 січня 1993 року не менше 2 років, зокрема: необхідних сторінок паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки, заяви про призначення/перерахунок пенсії, диплому, свідоцтва про народження, свідоцтва про народження дитини, посвідчення постраждалого ЧАЕС, довідкаи про місце фактичного проживання, довідки про проживання, реквізитів банку та анкету.

Таким чином, як встановлено судом під час розгляду вказаної адміністративної справи, позивач проживала в зоні безумовного (обов`язкового) відселення у період з 18 липня 1988 року по 10 березня 1996 року, та з 01.01.2003 по 13.11.2009, про що свідчить архівна довідка №07-05/С-169 від 14.12.2020 та у період з 16.01.1993 по 14.09.2009 працювала у відділі кадрів Державної служби охорони при відділі внутрішніх справ Народицького району Житомирської області, що підтверджується записами у трудовій книжці, що у сукупності більше ніж 2 роки, а тому позивач має право на зниження пенсійного віку на 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років, як того і просить у позовних вимогах остання.

Як вказано у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 21.01.2021 до уваги не прийнято довідку про проживання №07-05/0169 від 14.12.2020, видану архівним сектором Народицької районної державної адміністрації, якою підтверджується факт проживання на території безумовного (обов`язкового відселення) станом на 01.01.1993 не менше 2 років.

Підставами для неприйняття вказаної довідки слугувало те, що інформація про проживання вказана в ній, на думку відповідача, не відповідає поданим для призначення пенсії документам, зокрема записам у трудовій книжці про трудову діяльність позивача у період з 08.08.1988 по 10.12.1991 в Новоград-Волинському райсоцзабезі.

Втім, суд не погоджується із вказаними твердженнями суб`єкта владних повноважень, та вважає за необхідне відмітити, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що вказана довідка органом яким складена була відкликана, будь-якими суб`єктами оскаржена та відповідним органом скасована, а тому слугує належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території безумовного (обов`язкового) відселення у вищевказаний період.

Крім того, належність позивача до кола осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи ніким не оспорювалась, посвідчення є чинним не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому його наявність вказує на те, що позивач є дійсно потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Отже, подані позивачем документи є достатніми та належними доказами, які підтверджують факт проживання та роботи на території безумовного (обов`язкового) відселення, а тому суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю підтвердження такого факту.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат, судом вирішується відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003. ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на 9 років відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області «Про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 21 січня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 30.12.2020 пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 , документально підтверджені судові витрати у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 25.10.2021.