Справа № 280/4593/21
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 280/4593/21
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року

у справі №280/4593/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

04 червня 2021 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив визнати протиправною відмову відповідача щодо призначення пенсії за віком та зобов`язати останнього зарахувати до страхового стажу період роботи на підприємствах Естонської Республіки з 12.05.1981 по 09.09.1993 року й призначити пенсію з 26.01.2021.

В обґрунтування позову зазначив, що має достатній та необхідний стаж роботи, що дає йому право на отримання пенсії за віком у відповідності до ч.2 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому відмова відповідача у призначенні такої пенсії у зв`язку з неможливістю зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу є незмістовною, оскільки у трудовій книзі щодо вказаних періодів роботи наявні усі необхідні записи, які є належними та допустимими доказами підтвердження трудового стажу.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року позов задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 10.03.2021 за №14 про відмову позивачеві у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити позивачеві пенсію за віком з 26.01.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані неможливістю зарахування періоду трудової діяльності позивача в Естонській Республіці до його страхового стажу при призначенні пенсії за законодавством України та втручанням суду у виключну компетенцію Пенсійного органу при вирішення питання щодо її (пенсії) призначення. Також зауважив, що суд скасував рішення, яке відсутнє в матеріалах справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2021 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 28 років.

Згідно з ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років.

Судом першої інстанції встановлено та із матеріалів справи слідує, що позивач 25.01.58 р.н. у січні 2021 року звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Між тим, листом від 17.03.2021 року відповідач повідомив позивачеві, що рішенням від 10.03.2021 за №14 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком з мотивів відсутності необхідного страхового стажу - 18 років при наявності лише 08 років 07 місяців 01 дня. Додатково повідомлено про відсутність підстав для зарахування страхового стажу, набутого позивачем у період трудової діяльності на території Естонської Республіки.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції встановив наявність у позивача необхідної кількості страхового стажу, що надає йому право на отримання пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим зобов`язав відповідача призначити позивачеві таку пенсію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та з цього приводу зазначає, що відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV(надалі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно із ст.24 Закону України №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» трудова книжка є основним документом, що підтверджує загальний стаж роботи.

Як вже встановлено судом, досягнувши 63 річного віку, позивач у січні 2021 року звернувся до Пенсійного органу із заявою про призначенні пенсії за віком у відповідності до ч.2 статті 26 Закону України №1058-IV.

Проте, відповідачем відмовлено у її призначенні з посиланням на відсутність у позивача необхідного страхового стажу 18 років при наявності лише 08 років 07 місяців 01 дня.

При цьому, відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період трудової діяльності на території Естонської Республіки з 12.05.1981 по 09.09.1993 року посилаючись на двосторонню Угоду між Україною та Естонською Республікою у сфері соціального забезпечення від 05.10.2010р., ратифіковану в Україні Законом № 3990. За позицією відповідача, якщо право на пенсію виникає на підставі спеціального закону та/або у зв`язку із здійсненням трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, то пенсію на цій підставі призначає і виплачує тільки та Сторона, на території якої виникло право на пенсію, і тільки згідно із своїм законодавством. Періоди трудової діяльності у певній професії або у певних умовах, набуті згідно із законодавством Сторін, не підсумовуються.

Однак, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на положення вказаної Угоди, оскільки вони не стосуються питання визнання чи не визнання стажу, набутого за часів СРСР, а стосуються питання визнання чи не визнання стажу вже набутого на території України та Естонської Республіки після обрання незалежності обома країнами.

У свою чергу, питання врахування у страховий стаж часу роботи на підприємствах, установах та організаціях за часів СРСР врегульоване Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р., частиною другою статті 6 якої передбачено, що для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам-учасникам Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цієї Угоди.

З вказаного слідує, що Україна та інші держави-учасники Угоди зазначеним документом взяли на себе зобов`язання враховувати трудовий стаж, набутий їх громадянами на території колишнього СРСР.

При цьому, в Угоді йде мова про території колишнього СРСР взагалі, та не пов`язується визнання стажу, виключно набутого на територіях союзних радянських республік, правонаступниками яких є держави-учасники Угоди.

Оскільки Естонська РСР входила до складу СРСР, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що трудовий стаж позивача набутий на території колишнього СРСР (з 12.05.1981 по 01.01.1992 року), повинен бути зарахований до його загального страхового стажу.

При цьому, колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що належним способом відновлення порушених прав позивача є зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком, адже за наявності у позивача необхідного страхового стажу у Пенсійного органу відсутні інші альтернативні варіанти поведінки.

Суд зауважує, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, у зв`язку з чим відсутні підстав для зміни або скасування оскарженого судового акту. При цьому, відсутність скасованого судом рішення у матеріалах справи не свідчить про порушення вимог процесуального законодавства, адже відповідач не заперечує, що таке рішення ним фактично не приймалось, а матеріали справи містять повідомлення про відмову в призначенні пенсії за віком.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для скасування правильного по суті рішення суду у даній справі, та залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі №280/4593/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко