Справа № 620/388/21
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року Чернігів Справа № 620/388/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Ткаченко О.Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

Громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати протиправним та скасування рішення (постанови) від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним відповідно до чинного законодавства надано всі необхідні документи та повідомлено про мету поїздки, натомість інспектором прикордонної служби безпідставно зазначено про те, що позивачем двічі надано неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, але які саме неправдиві відомості навіть не зазначено, чим порушено норми діючого законодавства, в тому числі Конституції України, Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки на час дії карантину з 00 год. 00 хв. 28.08.2020 до 00 год. 00 хв. 28.09.2020 було заборонено в`їзд на територію України іноземцям та особам без громадянства, окрім визначеного переліку виключень. Вказує, що під час проходження прикордонного контролю позивач жодних документів, які підтверджують його право на в`їзд на територію України під час встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, не надав. Зазначає, що під час здійснення прикордонного контролю посадовою особою відділу прикордонної служби «Добрянка» в пункті пропуску «Нові Яриловичі» було встановлено факт надання неправдивих відомостей, а саме заперечення позивачем факту перебування 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» з метою потрапити на територію України до міста Умань для святкування РОГ-ГА-ШАНА, що було попередньо встановлено по лінії оперативно-чергової служби, у зв`язку з чим 01.09.2020 було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 з причини того, що громадянин надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України. В подальшому, 01.09.2020 інспектором прикордонної служби відділу прикордонної служби «Добрянка» Чернігівського прикордонного загону було винесено постанову стосовно позивача про заборону в`їзду в Україну терміном на 3 (три) роки, яку було затверджено начальником Чернігівського прикордонного загону, на підставі того, що громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 під час здійснення прикордонного контролю двічі надав про себе завідомо неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме: 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» (Житомирський прикордонний загін) та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» (Чернігівський прикордонний загін).

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження інформації про подання позивачем про себе завідомо неправдивих відомостей.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Начальником відділення інспекторів ПС (тип А) відділу прикордонної служби «Добрянка» лейтенантом Горбань В.В. як уповноваженою особою підрозділу охорони державного кордону прийнято рішення від 01.09.2020 про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з причин того, що позивач надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України (а.с.7).

Відповідачем надано суду акт відмови від дачі пояснень від 01.09.2020, згідно якого громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовився надавати пояснення щодо себе (а.с.72).

01.09.2020 інспектором прикордонної служби - майстром - начальником групи відділу прикордонної служби «Добрянка» страшим прапорщиком Пилипчак С.В. винесено постанову про заборону в`їзду в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 3 (три) роки (а.с.5).

Мотивами прийняття вказаного рішення було те, що 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» о 22.00 був виявлений громадянин Ізраїлю ОСОБА_1 , який слідував на в`їзд в Україну з Республіки Білорусь в пішому порядку та під час здійснення прикордонного контролю двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Аналогічні підстави для прийняття рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну викладені в довідці про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020 (а.с.6).

Позивач, вважаючи протиправною вищезазначену заборону в`їзду в Україну, звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон №3773-VI).

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Частиною першою статті 13 Закону № 3773-VI визначено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України (частина третя статті 13 Закону № 3773-VI).

Так, порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначає Інструкція про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затверджена наказом Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1564/20302 (далі - Інструкція № 946).

Згідно підпункту «а» пункту 2.1 розділу ІІ Інструкції № 946 рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі якщо при клопотанні про в`їзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи.

Пунктом 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 946 передбачено, що у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів (далі - старший зміни) складається довідка. У довідці зазначаються: а) відомості про особу за такими обов`язковими реквізитами: «Громадянство», «Прізвище, ім`я особи», «Стать», «Дата народження» (день, місяць та рік), «Вид документа» (паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), «Серія, номер документа». Реквізит «Прізвище, ім`я особи» повинен зазначатися літерами верхнього регістру (великими літерами) у називному відмінку: для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь (залежно від виду документа) - латинськими або російськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами; б) обставини, що є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду; в) у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, зокрема: обставини і характер вчинення особою діяння; результати досліджень паспортних документів такої особи чи візи; г) термін заборони в`їзду в Україну особі, визначений відповідно до пункту 2.3 розділу II цієї Інструкції. До довідки додаються копії сторінок паспортного документа особи, які містять фотокартку або інше зображення обличчя особи та відомості про неї («Громадянство», «Прізвище, ім`я особи», «Стать», «Дата народження» (день, місяць та рік)), копії протоколів, постанов про вчинення особою адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтями 185-10, 202, 203, 203-1, 204-1, 204-2, 204-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (за наявності), віз або відміток уповноважених державних органів та результатів їх досліджень, пояснення свідків, витяги з баз даних про осіб, які перетнули державний кордон (далі - бази даних).

Суд зауважує, що аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що орган прикордонної служби при прийнятті рішення про заборону в`їзду в Україну зобов`язаний його мотивувати.

Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, серед іншого: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

В свою чергу, суб`єкт владних повноважень, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами.

Як вбачається з довідки від 01.09.2020, складеної під час прийняття рішення про заборону в`їзду, підставою для прийняття оскаржуваного рішення слугував «п. а)» наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946 та частина перша статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, у зазначеній довідці та оскаржуваній постанові про заборону в`їзду в Україну відповідач не вказав, у чому саме полягають діяння, які є підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду, обставини і характер вчинення особою діяння.

Відповідач в наведеній довідці та оскаржуваному рішенні обмежився лише зазначенням, що позивач двічі надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а саме 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону та 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону, разом з тим не вказує, які саме неправдиві відомості про себе були надані позивачем, яку неправдиву мету поїздки на територію України було надано громадянином Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, суд зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження подання позивачем недостовірних відомостей щодо себе та мети поїздки ні 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону, ні 01.09.2020 в пункті пропуску «Нові Яриловичі» Чернігівського прикордонного загону.

Додатком № 1 до Інструкції № 946 затверджено бланк постанови про заборону в`їзду в Україну, відповідно до якого, в постанові в обов`язковому порядку зазначається частина та стаття Закону № 3773-VІ, на підставі якої приймається рішення про заборону в`їзду іноземця в Україну. Тобто, відповідно до зазначеного додатку Постанова про заборону в`їзду в Україну має містити таке формулювання: «Керуючись частиною ____ статті ____ (статті 13, 14 або 26) Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»».

Проте, оскаржувана постанова містить посилання лише на статтю 13 Закону №3773-VІ, як на підставу для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Довідка про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020 також містить лише посилання на «п. а)» наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 05.12.2011 № 946, що не дає можливості встановити чітку норму, на підставі якої прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну.

При цьому, суд не приймає до уваги надані суду пояснення від 09.02.2021, відібрані у начальника відділення ІПС (тип А) впс «Добрянка» Горбаня Владислава Віталійовича, в яких останній зазначив, що під час здійснення прикордонного контролю було встановлено факт надання позивачем неправдивих відомостей, а саме заперечення факту перебування 31.08.2020 в пункті пропуску «Виступовичі» Житомирського прикордонного загону з метою потрапити на територію України до міста Умань для святкування РОГ-ГА-ШАНА (а.с.32-33), оскільки вказані обставини не були відображені ні в довідці про наявність підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 01.09.2020, ні в оскаржуваному рішенні.

Суд зазначає, що подання особою неправдивих відомостей може бути підтверджено лише документально, а не показаннями особи, яка приймає оскаржуване рішення.

З огляду на наведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправною та скасування постанови Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Щодо посилання позивача на мету перетину кордону позивачем, а саме відвідування своїх батька та матері, що зареєстровані та проживають в м. Умані, та надання суду копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демократичного реєстру на ім`я ОСОБА_4 та посвідки на постійне проживання на ім`я ОСОБА_4 , то суд вважає за необхідне зазначити, що з вказаних документів не можливо встановити родинні відносини таких осіб з позивачем, ОСОБА_1.

Разом з тим, суд звертає увагу, що рішення від 01.09.2020 про відмову у перетині державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було прийнято з причин того, що позивач надав неправдиві відомості щодо себе та мети поїздки на територію України, а не на підставі пункту 10-1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з внесеними змінами, затвердженими постановою КМУ від 27.08.2020 № 757).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.09.2020 про заборону громадянину Ізраїлю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернігівського прикордонного загону Державної прикордонної служби України на користь громадянина Ізраїлю ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Чернігівський прикордонний загін Державної прикордонної служби України (вул. Квітнева, 3-В, м. Чернігів, 14026, ).

Повний текст рішення складений 26 жовтня 2021 року.

Суддя О.Є. Ткаченко