Справа № 200/10070/21
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р. Справа№200/10070/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область; код ЄДРПОУ ВП: 44070187) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , 09 серпня 2021 року звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо неприйняття рішення про визнання податкового боргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки в сумі 131 494,64 гривні безнадійним;

- зобов`язання Головне управління ДПС у Донецькій області прийняти рішення про визнання податкового боргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки в сумі 131 494,64 гривень безнадійним;

- списання безнадійного податкового боргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки в сумі 131 494, 64 гривні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 10 вересня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що подавав податкову звітність з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки та декларував податкові зобов`язання з орендної плати за землю. Станом на 02.08.2021 року за позивачем рахується сума несплаченого податкового зобов`язання за податковими деклараціями на загальну суму 131 494, 64 грн., яка станом на 02.08.2021 року є податковим боргом позивача, який залишається непогашеним.

Зазначає, що з дати декларування податкового зобов`язання сплинуло більше 1095 календарних років, і тому така сума податкового боргу є безнадійною і підлягає списанню.

На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідно до даних контролюючого органу станом на 31 грудня 2020 року за позивачем обліковано податковий борг у загальному розмірі 202 093, 16 грн., який утворився, у тому числі з підстав несплати грошових зобов`язань за податковими деклараціями з орендної плати за 2015-2016 рр. Відповідно до приписів податкового законодавства, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Строк для стягнення податкового боргу починає свій перебіг з дня виникнення податкового боргу, в той час як строк для визначення грошового зобов`язання контролюючим органом відлічується з дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Зазначає, що контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу, порядок списання якого здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів. Днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Суми заборгованості про списання яких, як безнадійного боргу просить позивач, не були визначені як безнадійний податковий борг.

Так, доводи позивача не підтверджують протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не свідчать про порушення відповідачем прав та законних інтересів платника податків, судова гілка влади не може підміняти контролюючий орган та здійснювати відповідне списання податкового боргу, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 здійснює свою господарську діяльність за місцезнаходженням АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 , дата державної реєстрації: 27.06.2003; дата запису: 30.05.2005; номер запису: 0000267.

В матеріалах справи наявні договори оренди земельних ділянок, укладених між ОСОБА_1 та Маріупольською міською радою:

- від 08.08.2006 ВЕА № 399434, предметом якого є прийняття у строкове платне користування земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_2 ;

- від 13.07.2011 ВРЛ № 459297, предметом якого є прийняття у строкове платне користування земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_3 .

Позивачем 12.02.2015 року подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з плати за землю за 2015 рік, якою нараховано суму орендної плати 30 999, 59 грн. за рік за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_2 .

Також, 12.02.2015 року подано до контролюючого органу звітну податкову декларацію з плати за землю за 2015 рік, якою нараховано суму орендної плати 23 047,04 грн. за рік за земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_3 .

28.01.2016 року позивачем подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, якою задекларовано податкове зобов`язання з орендної плати за землю на суму 44 421, 54 грн.

10.02.2016 року позивачем подано звітну податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік, якою задекларовано податкове зобов`язання з орендної плати за землю на суму 33 026,47 грн.

Відповідно до даних інтегрованої картки платника податків - ФОП ОСОБА_1 , станом на 31.01.2019 року обліковується заборгованість з орендної плати за землю у розмірі 168 954,95 грн.

Доказів відсутності вказаної заборгованості станом на дату вирішення судом справи, відповідачем не надано. Крім того, відповідачем у відзиви підтверджено наявність у позивача податкового боргу у загальному розмірі 202 093, 16 грн

Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності (далі - орендна плата) - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Стаття 288 ПК України регламентує, підстави, суб`єктів, об`єкт оподаткування, податковий період та порядок сплати орендної плати (застосовується, в редакції чинній станом на період виникнення у позивача податкового зобов`язання з орендної плати)

Пункт 288.1. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики.

Пункт 288.2. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Пункт 288.3. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Пункт 288.7. Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно п. 287.3 ст. 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

З облікової картки платника судом встановлено, що заборгованість з орендної плати у загальному розмірі 131 494,64 грн. сформувалась на підставі поданих позивачем звітних податкових декларацій в 2015, 2016 рр. з плати за землю.

Пунктом 54.1 ст.54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Згідно пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Доказів щодо здійснення відповідачем заходів погашення податкового боргу відносно позивача до суду не надано.

Пунктами 102.1, 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визнання боргу безнадійним.

У відповідності до пп. 101.2.3 п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України безнадійним, зокрема, є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом. При цьому, на виконання п. 101.5 ст. 101 ПК України, контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує, державну податкову і митну політику.

Так, механізм списання податкового боргу визначається Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України № 577 від 10.10.2013, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за № 1844/24376.

Згідно п. 2.1 зазначеного Порядку, під терміном "безнадійний податковий борг" слід розуміти: 1) податковий борг платника податків, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; 2) податковий борг фізичної особи, яка: визнана в судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; або померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; або понад 720 днів перебуває у розшуку; 3) податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України; 4) податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

На виконання пунктів 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.5 Порядку списання безнадійного податкового боргу платників податків у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 Порядку (виникнення податкового боргу внаслідок форс-мажорних обставин), платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. До заяви обов`язково додаються документи, які підтверджують, що податковий борг вважається безнадійним.

За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

В інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (в тому числі відносно податкового боргу по якому минув строк позовної давності), орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційної системи не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, на переконання суду, обов`язок платника податків подавати органу доходів і зборів заяву про списання безнадійного податкового боргу та документи, що підтверджують цей борг, виникає лише в разі списання податкового боргу, що виник унаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин). В інших випадках, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав, приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, без надання платником податків документів, що підтверджують цей борг.

Отже, списання податковим органом безнадійного податкового боргу, яким є податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, мало здійснюватися органами державної податкової служби самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи, за станом на день виникнення безнадійного податкового боргу, або за даними довідки відповідного контролюючого органу про наявність безнадійного податкового боргу на день виникнення безнадійного податкового боргу.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що податковий борг ФОП ОСОБА_1 в розмірі 131 494,64 грн. виник на підставі декларацій з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки. Станом на момент звернення позивачем із даним позовом до суду - 09 серпня 2021 року, строк, встановлений ПК України протягом якого такий податковий борг міг бути стягнутий (1095 днів) закінчився, а отже останній набув статусу безнадійного податкового боргу стосовно якого минув строк давності, визначений ст. 102 ПК України.

Відсутність сертифікату про настання форс-мажорних обставин та не звернення позивача до податкового органу із відповідною заявою про списання безнадійного податкового боргу, не змінює факту закінчення строків давності щодо такого боргу, отже його має бути списано як такий, стосовно якого минув строк давності, визначений ст. 102 ПК України і, як вже зазначалось вище, за ініціативою податкового органу.

Суд також бере до уваги посилання позивача на факт перебування земельної ділянки в зоні АТО та відповідне правове регулювання у даній частині спору.

Проте встановлення даних обставин не змінює той факт, що у будь-якому випадку податковий борг, що обліковується за позивачем має бути списаний у порядку передбаченому для безнадійного.

Аналогічний висновок щодо застосування пункту 101.5 статті 101 ПК України у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного Суду від 09 липня 2019 року у справі № 0240/2269/18-а.

Разом з тим суд не бере до уваги доводи відповідача про втручання в його дискреційні повноваження, зобов`язуючи його списати податковий борг ФОП ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі «Педерсен і Бодсгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.

Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 02 червня 2006 року у справі «Волохи проти України» при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. «…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання».

Отже, як вбачається з наведених судових рішень, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з у рахуванням принципу верховенства права.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З огляду на вищенаведене суд зазначає, що оскільки борг ФОП ОСОБА_1 в сумі 131 494, 64 грн. є безнадійним, відмова відповідача у списанні податкового боргу та продовження його обліку в інформаційних систем органів доходів і зборів за позивачем є протиправною та можливості прийняття відповідачем альтернативного рішення законодавством не встановлено, то зобов`язання відповідача списати такий безнадійний борг є ефективним способом захисту в межах спірних правовідносин, який виключає подальше звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1314,94 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з управління відповідача судового збору у розмірі 1314,94 грн. на користь позивача, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України Про судовий збір.

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: вул. Італійська, буд. 59, м. Маріуполь, Донецька область; код ЄДРПОУ ВП: 44070187) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо неприйняття рішення про визнання податкового боргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки в сумі 131 494,64 гривні безнадійним.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області прийняти рішення про визнання податкового боргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки в сумі 131 494,64 гривень безнадійним та списати безнадійний податковий борг фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з орендної плати за землю за 2015, 2016 роки в сумі 131 494, 64 гривні.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1314 (одна тисяча триста чотирнадцять) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 27 жовтня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасниками справи, які не були присутні в судовому засіданні, рішення суду першої інстанції може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.В. Арестова