Справа № 758/6680/21
Суддя: Чирка С. С.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/359/141/2021
Справа №758/6680/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Рожковій Ж.Р.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора батальйону 1 роти управління патрульної поліції у місті Борисполі управління патрульної поліції Київської області Малишка Романа Андрійовича, Департаменту патрульної поліції в Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач звернувся до Подільського районного суду м. Києва з вказаним адміністративним позовом у якому просить суд скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕАН № 4180340, винесену Інспектором батальйону 1 роти Управління патрульної поліції у м. Бориспіль УПП Київської області старшим лейтенантом поліції Малишко Романом Андрійовичем 09.05.2021 року.

Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що 9 травня 2021 року близько 4 години ранку рухався на автомобілі Фольксваген Поло, д.н.з. НОМЕР_1 в Баришівському районі Київської області по Автодорозі М-03. Заїхавши у с. Березань Баришівського району Київської області ОСОБА_1 з крайньої правої полоси перестроївся у крайню ліву полосу, тому що у правій полосі їхала вантажівка. Після цього він вирішив продовжити рух цим селом у крайній лівій полосі, щоб уникнути можливого виходу на проїзджу частину пішоходів. Це була ніч з суботи на неділю, а тому він вважав, що міг зустріти на своєму шляху людей в стані алкогольного сп`яніння. На 77 км вказаної дороги його зупинили інспектори поліції. Відповідач мотивував свої дії тим, що позивач начебто порушив Правила дорожнього руху, а саме: рухався у крайній лівій полосі при вільній правій. Незважаючи на його пояснення та грунтовні заперечення, щодо відсутності факту порушення ПДР, відповідачем було винесено постанову серія ЕАН № 4180340 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП України, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень.

ОСОБА_1 повністю не погоджуюсь з вказаною постановою, вважаю її незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

В постанові Відповідачем не зазначено марку та модель технічного засобу, яким здійснено відеозапис. Тому цей відеозапис не може бути визнаний належним та допустим доказом. Відповідачем не було взято до уваги, що позивач вчинив дану дію в стані крайньої необхідності, з метою відвернення можливого завдання більшої шкоди. Також у матеріалах справи відсутні жодні належні, достовірні та достатні докази безпосереднього факту вчинення позивачем зазначеного у оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення. У зв`язку з вище вказаним вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, внаслідок чого підлягає скасуванню.

Постановою судді Подільського районного суду м. Києва від 19 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора батальйону 1 роти управління патрульної поліції у місті Борисполі управління патрульної поліції Київської області Малишка Романа Андрійовича, Департаменту патрульної поліції в Київській області передано до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

Даний адміністративний позов надійшов до Бориспільського міськрайонного суду Київської області 03.08.2021 року та того самого дня внесений до автоматизованого розподілу судових справ між суддями.

Ухвалою судді від 04.08.2021 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено судове засідання.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав заявлену позовну вимогу, пославшись на викладені в позові обставини, просив позов задовольнити.

Представник Департаменту патрульної поліції в Київській області у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Інспектора батальйону 1 роти управління патрульної поліції у місті Борисполі управління патрульної поліції Київської області Малишко Р.А. у судове засідання не з`явився. У відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи без його участі.

Натомість інспектор Малишко Р.А., направила до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого вказав на те, що твердження викладені позивачем у позові є хибними, а позовній вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі М-03, що має дві смуги для руху в одному напрямку, при цьому рухався у крайній лівій смузі при вільній правій не маючи наміру повернути ліворуч чи розвернутися, чим порушив п. 11.5 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та скоїв адміністративне правопорушення за яке частиною другою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок чого був притягнутий до адміністративної відповідальності. Вище вказане підтверджується відеозаписом з нагрудної камери Інспектора, на якому сам правопорушник не заперечив про скоєння ним адміністративного правопорушення. Крім того на відео зафіксовано, що позивачу було повідомлено, що розгляд справи відбуватиметься на місці, після чого було ознайомлено з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності. Позивач під час розгляду справи не заперечував той факт, що дійсно рухався у крайній лівій смузі, але не вважав це порушенням. На підтвердження того, що на дорозі наявні саме три смуги руху в одному напрямку, додане фото. Ця обставина підтверджується встановленням дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах». ОСОБА_1 бачив дорожні знаки, але легковажно розраховував на уникнення адміністративної відповідальності.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки та відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що інспектором батальйону 1 роти управління патрульної поліції у місті Борисполі управління патрульної поліції Київської області Малишко Романом Андрійовичем 09.05.2021 року винесена постанова про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4180340 (а.с.8).

Вказаною постановою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП , та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень.

З постанови слідує, що 09.05.2021 о 04 год. 13 хв. водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_1 за адресою: Київська обл., Баришівський р-н., автодорога М-03 Київ-Харків, 77-км, на автодорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив рух у крайній лівій смузі при вільній правій, не маючи наміру повернути ліворуч чи розвернутися, чим порушив п. 11.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Не погоджуючись із винесеною постановою серії ЕАН №4180340 від 09.05.2021 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно з пунктом 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п. 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи, в тому числі:

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

В Правилах дорожнього руху України роз`яснено, що дорожній знак п. 5.16 "Напрямки руху по смугах", показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Відповідно до положень ДСТУ 4100-2002, а саме п. 10.7.17: знаки 5.16 і 5.18 потрібно встановлювати над проїзною частиною так, щоб водії мали змогу своєчасно здійснити необхідні перестроювання. Поза населеними пунктами дорожні знаки 5.16 і 5.18 повинні встановлюватись на відстані від 150 м до 300 м.

З фотоматеріалів, які містяться у відзиві на позовну заяву вбачається, що на даному відрізку дороги встановлений знак п. 5.16. Дорога має три смуги в одному напрямку. Ліва смуга руху передбачає рух лише прямо, що забороняє розворот чи поворот з неї.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що також визначено ст. 251 КУпАП України.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 79 КАС України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.

Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі№ 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 26 квітня 2018 року у справі№ 338/1/17, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Статтею 40 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На спростування викладених у позовній заяві обставин, до відзиву, надісланому до суду представником відповідача додано відеозапис з боді-камери поліцейського. Враховуючи ст. 40 ЗУ «Про дорожній рух», дані відеозаписи є належними та допустимими доказами по справі.

Судом дослідивши даний відеозапис встановлено, що автомобіль «Volkswagen Polo», д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_1 було зупинено в той час як він рухався по крайній лівій смузі. Після зупинки транспортного засобу Позивача, Відповідач представився та запитав, чому позивач рухався в крайній лівій смузі при вільній правій. ОСОБА_1 відповів, що здійснював випередження транспортного засобу який рухався в правій смузі. Проте, не зміг відповісти, чому після випередження не зайняв праву смугу для руху. Інспектор поліції Малишко Р.А. повідомив, що розгляд справи відбуватиметься на місці, після чого позивача було ознайомлено з правами особи, що притягається до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 жодних клопотань не заявляв та крім того відповів відео (......1466 03 хв. 48 с.), позивач відмовився від ознайомлення з відеозаписом на якому було зафіксовано факт порушення ним п. 11.5 ПДР України та повідомив, що він і так знає, що рухався у лівій смузі руху.

Відповідно до п. 11.5 ПДР України, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Так, з відеозапису слідує, що ОСОБА_1 не заперечує факту пересування по лівій смузі руху. Позивач не повідомляв наміру вчинити поворот ліворуч чи розвороту. Крім того, з відеозапису вбачається, що на даному відрізку дороги відсутня дорожня розмітка, яка давала змогу розвороту чи повороту ліворуч, дорожнє полотно перебуває в гарному стані та не було увімкнено світового правого покажчика повороту, що є попереджувальним сигналом для виконання маневру, тобто не було наміру перестроюватися (здійснювати маневр) до крайньої правої смуги для руху. Також слід зауважити, що в момент запинки транспортного засобу позивача, на дорозі в напрямку руху позивача відсутні будь-які транспортні засоби, ОСОБА_1 на даному відрізку дороги рухався один, що також підтверджується відео з нагрудної бодікамери інспектора.

Твердження позивача, що постанова не містить жодних посилань на докази та те, що постанову було винесено з порушенням ст. 283 КУпАП, а саме у постанові відсутні відомості про транспортний засіб яким керував позивач, спростовується записом Інспектора в розділі 7 «До постанови додається»: відео з нагрудного відеореєстратора ВС-01579, та записом в розділі 5 «Транспортний засіб (марка, модель, реєстраційний номер, належність)»: Volkswagen POLO НОМЕР_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 також у своїй позовній заяві зазначає, що рухався у крайній лівій у зв`язку із станом крайньої необхідності, з метою відвернення можливого завдання більшої шкоди. Оскільки вважав, що на проїжджу частину з правого боку дороги може вийти людина.

Відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Суд вважає, що рух Позивача по крайній лівій смузі не є мірою крайньої необхідності, оскільки враховуючи ст. 18 КУпАП, водій мав змогу рухатися в правій смузі руху, та для більш безпечного пересування просто зменшити свою швидкість руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 251 КУпАП України доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому такі кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з врахуванням встановленого КАС України обов`язку доведення, суд дійшов висновку про доведеність вини позивача в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд вважає, що в ході судового розгляду доведено факт вчинення позивачем порушень Правил дорожнього руху, оскільки надані докази та пояснення самого ОСОБА_1 визнані судом як такі, що підтверджують вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосовано адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, підтверджується наявними у справі доказами.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а постанову серії ЕАН № 4180340, винесену інспектором батальйону 1 роти управління патрульної поліції у місті Борисполі управління патрульної поліції Київської області Малишко Р.А., про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 09.05.2021, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 7, 122, 247, 251, 293 КУпАП ст.ст. 2, 6, 9, 12, 72, 77, 90, 122, 241-246, 262, 268-272, 286, 293 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону 1 роти управління патрульної поліції у місті Борисполі управління патрульної поліції Київської області Малишка Романа Андрійовича, Департаменту патрульної поліції в Київській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України подається протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Чирка С.С.