Справа № 420/1982/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1982/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року, прийняте у складі суду судді Єфіменка К.С в місті Одеса по справі за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Одеської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «С-ПАРТНЕРС» про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просив суд:

- зобов`язати ОСОБА_1 привести квартиру АДРЕСА_1 у відповідність до договору купівлі-продажу № 1495 від 18.08.2017 року та технічного паспорта від 03.09.2010 року, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості»;

- зобов`язати ОСОБА_1 привести квартиру АДРЕСА_2 (площею 23,5 кв. м) у відповідність до договору купівлі-продажу № 1494 від 18.08.2017 року та технічного паспорта від 03.09.2010 року, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості»;

- зобов`язати ОСОБА_1 привести квартиру АДРЕСА_3 (площею 26,3 кв. м) до договору купівлі-продажу № 1496 від 18.08.2017 року та технічного паспорта від 03.09.2010 року, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

В обґрунтування позовних вимог зокрема зазначено, що позивачем 28.01.2021 року спільно з представниками Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Департаменту комунальної власності Одеської міської ради та Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради проведено комісійне обстеження об`єкта за адресою: АДРЕСА_4 , за результатами якого зафіксовано, що відповідачем виконані будівельні роботи з влаштування 7-поверхової будівлі, а також прибудови до квартири АДРЕСА_2 (загальною площею 29,4 кв.м), внаслідок чого самовільно зайнято земельну ділянку, що перебуває у власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Вказані обставини спричинили звернення позивача до суду із позовом про зобов`язання відповідача привести квартири у відповідність до договорів купівлі-продажу та технічних паспортів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року адміністративний позов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Одеської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що висновки суду першої інстанції стосовно неприйняття позивачем управлінського акту про необхідність самостійного приведення відповідачем самовільно реконструйованих квартир у первісний стан із встановленням відповідного строку не відповідають дійсності, оскільки позивачем було проведено позаплановий захід державного архітектурно-будівельного контролю 20.05.2021 року та видано припис №057/21. Апелянт вказує, що суд першої інстанції вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без урахування клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, що призвело до порушення вимог ст.ст. 2, 47, 79, 242 КАС України, оскільки розгляд справи у письмовому провадженні позбавив позивача надати матеріали позапланової перевірки та в цілому дослідити усі обставини справи, що мають значення для прийняття відповідного рішення по справі.

Апелянт вказує, що за результатами проведеної позапланової перевірки є підстави вважати, що обмірний план квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , не відповідає плану та технічним паспортам даних квартир до початку реконструкції, що може свідчити про збільшення плями забудови даного об`єкта, що в свою чергу потребує отримання права власності (користування) на земельну ділянку, при цьому відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо реєстрації права власності чи користування за ОСОБА_1 на зайняту земельну ділянку. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано висновки, що викладені у постанові П`ятого апеляційною адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 420/4860/20, згідно яких визнано, що об`єкт будівництва має ознаки самочинного, не враховано що вже наявний факт відчуження об`єкта та не дано об`єктивної оцінки наявним доказам.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 3.04.2019 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєструвало повідомлення про початок будівельних робіт ОД №20.

Відповідно до зареєстрованого повідомлення:

1) планується реконструкції квартир з улаштуванням додаткових приміщень об`єктів громадського призначення та апартаментів, без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані за адресою: АДРЕСА_6 , АДРЕСА_2 , №7.

2) технічний нагляд за будівництвом здійснює інженер з технічного нагляду ОСОБА_2 (серія та номер кваліфікаційного сертифіката АТ№006170).

3) проектна документація розроблена ФОП ОСОБА_3 , іпн НОМЕР_1 ;

4) головний архітектор проекту ОСОБА_3 , відповідно до договору №21-18 від 17.07.2018 (серія та номер кваліфікаційного сертифіката АР №001793);

5) авторський нагляд за будівництвом здійснює ОСОБА_3 ;

6) експертиза проектної документації проведена Одеською філією ДП «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІ проект реконструкція», , головний експерт проекту- ОСОБА_4 (серія та номер кваліфікаційного сертифіката АЕ№004839), позитивний експертний звіт №1834/03-19 від 22.03.2019;

7) містобудівні умови та обмеження видані Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-07/339 від 13.12.2018;

8) загальна площа об`єкта відповідно до проектної документації 847 кв.м.;

9) поверховість-5 з технічним поверхом.

10) в повідомленні міститься відмітка про те, що відповідачу відомо, що за подання у неповному обсязі та недостовірних даних, зазначених у повідомленні, встановлена відповідальність відповідно до закону, що підтверджується його підписом.

Позивач на підставі листа Прокуратури Одеської області №05/1-711 вих.-20 від 22.04.2020 здійснив комісійне обстеження даного об`єкту будівництва щодо дотримання законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудови на території м.Одеси.

05.05.2020 за результатами обстеження позивач склав акт обстеження. В акті обстеження позивач вказав, що враховуючи планувальні схеми технічних паспортів від 03.09.2010, план квартирного (багатоквартирного) будинку від 10.11.2017 та поверховий план будинку від 28.10.1963, а також обмірний план об`єкта, виготовлений головним архітектором ОСОБА_3 встановлено розбіжність в геометричних розмірах прибудови до квартири АДРЕСА_2 загальною площею 29,4 кв.м., оскільки геометричні розміри даної прибудови відповідно до вказаних технічних паспортів від 03.09.2010 року становлять 2,0 х 3,12 м., а відповідно до обмірного плану 1,0 х 5,7 м.

Також позивач в акті зазначив що додатково зафіксований факт влаштування двох колон в рівні першого поверху з тильної сторони будівлі, які знаходяться за периметром плями забудови та не передбачені проектною документацією. Тому є підстави вважати, що обмірний план квартир АДРЕСА_7 (лист №4 проекту) не відповідає плану та технічним паспортам даних квартир до початку реконструкції, що може свідчити про збільшення плями забудови даного об`єкта, що в свою чергу потребує отримання права власності (користування) на земельну ділянку (а.с.42).

Відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 31.03.2020, які містяться в матеріалах справи,:

- квартира АДРЕСА_8 , загальною площею 23,5 кв.м., належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1495 від 18.08.2017

- квартира АДРЕСА_8 , загальною площею 29,4 кв.м., належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1495 від 18.08.2017

- квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 26,3 кв.м., належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №1495 від 18.08.2017.

Аналогічна площа вказаних вище квартир зазначена в експлікації приміщень до плану квартирного (багатоквартирного) житлового будинку технічного паспорта інвентаризації нерухомого майна, виготовленого КП «ОМБТІ та РОН» станом на 03.09.2010р.

Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до суду із позовом про зобов`язання відповідача привести квартири у відповідність до договорів купівлі-продажу та технічних паспортів.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що на момент початку будівельних робіт та на момент складання акту обстеження об`єкта містобудування повідомлення про початок виконання будівельних робіт №ОД 20 від 03.04.2019 року скасоване не було, а отже було чинним та відповідач правомірно розпочав будівельні роботи на його підставі. Крім того, за висновками суду, позивачем не приймався управлінський акт про необхідність самостійного приведення відповідачем самовільно реконструйованих квартир у первісний стан із встановленням відповідного строку, що унеможливлює звернення до суду в порядку ст.376 ЦК України.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції, оскільки справу було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без урахування клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Так, за приписами частин першої - п`ятої статті 12 КАС України, адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, окрім зазначених у пунктах 1-9, 11 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

У відповідності з частинами першою-четвертою статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Проаналізувавши вищенаведені положення процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку про те, що справа, яка розглядається, враховуючи її суб`єктний склад, суть і характер спірних правовідносин, предмет спору і доказування, не відноситься до жодної категорії справ, яку належить розглядати виключно за правилами загального позовного провадження.

Справа, що розглядається, згідно з наведеними у КАС України критеріями, могла бути віднесена до категорії справ незначної складності на підставі пункту 10 частини шостої статті 12 цього Кодексу й розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема у постанові від 07 вересня 2021 року (справа №826/7249/18), від 24 червня 2021 року (справа № 640/404/20) тощо.

Доводи апелянта, що суд може призначити справу до розгляду в порядку спрощеного провадження виключно за наявності відповідного клопотання позивача із посиланням на положення ч.12 ст. 171 КАС України ґрунтуються на хибному тлумаченні апелянтом норм процесуального права та колегією суддів оцінюються критично.

Відповідно до положень п. 2 ч. 7 ст. 262 КАС України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

При цьому, в наданому до суду першої інстанції клопотанні про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (т.1 а.с. 102-103) жодним чином не обґрунтовано, в чому саме полягає необхідність проведення судового засідання з повідомленням сторін та відповідність критеріям, встановленим ст. 257 КАС України. Суд звертає увагу апелянта, що думка позивача про необхідність розгляду справи за правилами загального позовного провадження, за відсутності інших доводів в обґрунтування такої необхідності, враховується судом, проте не має визначального характеру.

Апеляційний суд також наголошує на тому, що призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін жодним чином не позбавляє учасників справи можливості реалізувати права, передбачені ст. 44 КАС України, зокрема право подавати до суду докази. За таких обставин, доводи апелянта, що розгляд справи у письмовому провадженні позбавив позивача можливості надати до суду матеріали позапланової перевірки, колегією суддів оцінюються критично.

При цьому колегія суддів звертає увагу апелянта, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого у межах даної справи не вбачається.

Надаючи правову оцінку доводам апелянта в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI(далі також - Закон № 3038-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів

Згідно з частиною першою статті 41 Закону №3038-VI, державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №3038-VI, замовник має право виконувати будівельні роботи після, зокрема, подання ним повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України, зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи провести перебудову може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI,

Відповідно до частин першої та другої статті 38 Закону № 3038-VIу разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Аналіз положень частини першої статті 38 Закону № 3038-VI дає змогу дійти висновку, що такою встановлено перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням, зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:

- виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;

- визначення такого об`єкта таким, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;

- винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

- встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 у справі № 815/2311/15 та від 09.07.2020 у справі № 463/4564/16-а.

Колегія суддів зауважує, що зверненню суб`єкта владних повноважень з адміністративним позовом про зобов`язання знести самочинне будівництво (привести об`єкт до попереднього стану) передує саме наявність вищезазначених обставин.

Водночас, аналіз наведених вище положень частини першої статті 38 Закону № 3038-VIу взаємозв`язку з нормами частини першої статті 41 цього ж Законудає змогу дійти висновку, що в разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, орган державного архітектурно-будівельного контролю уповноважений видати припис про усунення порушень. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 цього Закону у зв`язку з його невиконанням.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 320/5528/18.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 300/214/19.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів наголошує на тому, що до суду першої інстанції позивачем не було надано жодних доказів, які б свідчили про винесення уповноваженим органом архітектурно-будівельного контролю відносно відповідача приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів, зокрема із вимогою привести об`єкти нерухомості у первинний стан. Такі докази, зокрема припис №057/21, складений за результатами позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю 20.05.2021 року, було надано тільки до суду апеляційної інстанції.

Згідно вимог ч.4 ст. 308 КАС України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, відповідно до положень КАС України, суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції було зумовлене поважними причинами. Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами. Вищевказана правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2019 року (справа № 826/12675/15) та відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Так, в обґрунтування поважності причин ненадання вищевказаних доказів до суду першої інстанції апелянт зазначив, що провадження у справі було зупинено ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2021 року, при цьому апелянтом було надано до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У відповідності до положень ч. 4 с. 161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналогічні вимоги містять також положення ч. 2 ст. 79 КАС України, відповідно до яких позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Згідно положень ч.4 ст. 79 КАС України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Згідно вимог ч.8 ст. 79 КАС України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Таким чином, процесуальний закон встановлює для позивача можливість надання доказів не у встановлений у законі строк, проте за умови наявності об`єктивних обставин, що унеможливлювали їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від позивача, із наданням відповідних підтверджуючих документів.

Водночас, колегія суддів зауважує, що вказані апелянтом обставини жодним чином не свідчать про наявність поважних причин, які обумовлювали неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції, оскільки процесуальний закон не пов`язує неможливість надання доказів як із зупиненням провадження у справі, так і з поданням клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Таким чином, з урахуванням вимог ч.4 ст. 308 КАС України, надані апелянтом до суду апеляційної інстанції докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.

При цьому, навіть якщо враховувати надані апелянтом матеріали позапланових перевірок, такі перевірки відбулися вже після звернення до суду із позовом про зобов`язання відповідача привести квартири у відповідність до договорів купівлі-продажу та технічних паспортів, що свідчить про не дотримання позивачем порядку, визначеного нормами Цивільного кодексу України та Закону №3038-VI, та, як наслідок, про передчасність звернення до суду з адміністративним позовом.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити апелянту, що з урахуванням нових обставин, які не існували на момент пред`явлення позову, він не позбавлений права на повторне звернення до суду із відповідним позовом.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Одеської міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «С-ПАРТНЕРС» про зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва