Справа № 160/13628/21
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
10.08.2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області ОСОБА_1 щодо призначення та виплати пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і виплачувати з 23.06.2021 року та виплатити заборгованість, що утворилася з 23.06.2021 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, та страхового стажу період з 05.09.2008 року по 06.10.2020 року, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоди з 05.09.2008 року по 01.03.2010 року, 31.03.2010 року по 01.03.2011 року, 31.03.2011 року по 26.11.2011 року, з 26.11.2011 року по 01.03.2012 року з 31.03.2012 року по 13.06.2014 року, з 04.01.2016 року по 22.09.2020 року, з 05.10.2020 року по 06.10.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 23.06.2021 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років та надала всі необхідні документи. Рішенням відповідача від 30.06.2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю у ОСОБА_1 необхідного стажу роботи, що дає право виходу на пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я. Позивач вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, оскільки чинні нормативно-правові акти та надані позивачем документи підтверджують наявність у позивача спеціального стажу працівника охорони здоров`я відповідно до п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказане стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
10.09.2021 року представником відповідача надано відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що страховий стаж позивача складає 23 роки 11 місяців 12 днів, з них 15 років 10 місяців 16 днів (при необхідних 26 роках 6 місяцях) стаж, який відноситься до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, якого недостатньо для призначення цього виду пенсії.
22.09.2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві, та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та таким, що не спростовує доводи, викладені в позовній заяві як підстави для задоволення позову.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
23.06.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров`я.
Рішенням № 04 від 30.06.2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугою років у зв`язку з недостатністю необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років працівникам охорони здоров`я.

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з відмовою відповідача у призначенні їй пенсії за вислугу років.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з пунктом «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закону №1788), працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Згідно з статтею 60 Закону № 1788, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Так, згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, відповідно до п. 20 Порядку № 637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Судом досліджено копію трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , з якої видно, що:

- з 05.09.2008 року по 26.11.2011 року ОСОБА_1 працювала на посаді лікаря-лаборанта у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії в КП «Нікопольська міська лікарня №1» Нікопольської міської ради;

- з 26.11.2011 року по 06.10.2020 року ОСОБА_1 працювала біологом у відділенні анестезіології з ліжками інтенсивної терапії в КП «Нікопольська міська лікарня №1» Нікопольської міської ради.

Відповідно до розділу 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах мають право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, періоди роботи ОСОБА_1 з 05.09.2008 року по 26.11.2011 року та з 26.11.2011 року по 06.10.2020 року підлягають зарахуванню до спеціального та страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 стосовно зарахування періодів роботи з 05.09.2008 року по 01.03.2010 року, з 31.03.2010 року по 01.03.2011 року, з 31.03.2011 року по 26.11.2011 року, з 26.11.2011 року по 01.03.2012 року з 31.03.2012 року по 13.06.2014 року, з 04.01.2016 року по 22.09.2020 року, з 05.10.2020 року по 06.10.2020 року у подвійному розмірі, то цього приводу суд вважає за необхідне заначити наступне.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 08.10.1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2020 року у справі № 462/1713/17.

Крім того, згідно з довідкою КЗ «Нікопольська міська лікарня № 1» Дніпропетровської обласної ради № 220 від 03.12.2019 року періоди роботи ОСОБА_1 з 05.09.2008 року по 01.03.2010 року, з 31.03.2010 року по 01.03.2011 року, з 31.03.2011 року по 26.11.2011 року, з 26.11.2011 року по 01.03.2012 року з 31.03.2012 року по 13.06.2014 року, з 04.01.2016 року по 22.09.2020 року, з 05.10.2020 року по 06.10.2020 року зараховуються до стажу у подвійному розмірі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що зазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до спеціального стажу у подвійному розмірі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд враховує таке.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Окрім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі «Hasan and Chaush v. Bulgaria» № 30985/96).

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково, вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Враховуючи викладене, суд вважає, що задоволення зазначеної позовної вимоги буде втручанням в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та прийняттям рішення замість нього, що не входить до компетенції суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача у цій справі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, заявлена ОСОБА_1 позовна вимога щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити заборгованість по пенсії, що утворилася з 23.06.2021 року, є передчасною та відповідно задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Щодо питання розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено суму судового збору у розмірі 908 грн.

Отже, відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий підлягає стягненню на її користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 605 грн.

Керуючись статтями 139, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, та страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 05.09.2008 року по 06.10.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоди роботи: з 05.09.2008 року по 01.03.2010 року, 31.03.2010 року по 01.03.2011 року, 31.03.2011 року по 26.11.2011 року, з 26.11.2011 року по 01.03.2012 року з 31.03.2012 року по 13.06.2014 року, з 04.01.2016 року по 22.09.2020 року, з 05.10.2020 року по 06.10.2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 23.06.2021 року та прийняти обґрунтоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський