Справа № 280/2062/21
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 280/2062/21

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року, (суддя суду першої інстанції Сацький Р.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №280/2062/21 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа: Міністерство оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
16 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення ОСОБА_1 неправомірними;

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення у розмірі 8 967 грн 30 коп;

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити зазначену виплату ОСОБА_1 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань неправомірними;

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі 6 390 грн. 75 коп;

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити зазначену виплату ОСОБА_1 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненарахування та невиплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень ОСОБА_1 неправомірними;

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 1 865 грн 60 коп;

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити зазначену виплату ОСОБА_1 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44;

- визнати бездіяльність Запорізького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за чергування у вихідні і святкові дні неправомірною;

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки виплатити ОСОБА_1 компенсацію за чергування у вихідні і святкові дні в розмірі 240 792 грн 96 коп;

- зобов`язати Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснити зазначену виплату ОСОБА_1 з компенсацією ПДФО відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового та начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він був звільнений з військової служби у запас та знятий з усіх видів грошового забезпечення. На даний час позивачу стало відомо, що в період проходження військової служби він мав право на отримання певних грошових виплат, які йому не виплачувались, та про виплати яких відповідачем йому не роз`яснювалось. У вересні 2020 року позивач отримав відповідь вад Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, з якої позивачу стало відомо, що відповідь на його заяву було підготовлено ІНФОРМАЦІЯ_1 та надіслано на адресу позивача, яку він фактично не отримав. 29 вересня 2020 року позивач особисто звернувся до Запорізького ОВК, де отримав копію вищезазначеної відповіді, зі змісту та додатків до якої вбачається: що проведення індексації грошових доходів населення за попередні періоди не здійснювалось, оскільки позивачем не було надано довідку з його постійного місця роботи про виплату або невиплату йому індексації, або копії трудової книжки, у випадку його не працевлаштування; що він не має права на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом, оскільки постанова Кабінету Міністрів України, якою було передбачено таку виплату, набула чинності після укладення ним контракту; також позивачу було надано інформацію про суми нарахованого грошового забезпечення та суми нарахованого єдиного соціального внеску за період проходження ним військової служби, у вигляді довідок. Разом з тим, інформації щодо забезпечення позивача під час проходження військової служби речовим майном та харчовим забезпеченням Запорізьким ОВК надано не було. Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. Також. позивач зазначає, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставин справи, що підтверджують законність вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 березня 2014 року позивача було призвано по мобілізації для проходження військової служби у Запорізькому об`єднаному міському військовому комісаріаті та призначено на посаду офіцера відділення формування і відправки команд і партій.

02 червня 2014 року позивача було призначено на посаду офіцера мобілізаційного відділення Запорізького ОМВК.

18 листопада 2014 року позивачем було укладено контракт з Міністерством оборони України на строк до закінчення особливого періоду.

30 квітня 2015 року позивача було призначено на посаду начальника відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу Запорізького ОМВК.

28 травня 2016 року позивача було призначено на посаду старшого офіцера відділу обліково-мобілізаційної роботи Запорізького обласного військового комісаріату. Згодом, 15 березня 2017 року позивача було призначено на посаду офіцера відділу військового обліку та бронювання Запорізького ОВК.

26 квітня 2017 року позивача було звільнено з лав Збройних Сил України на підставі п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, як такий, що уклав контракт на строк до закінчення особливого період або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду, військове звання - старший лейтенант.

22 серпня 2020 року позивачем було направлено заяву до Міністерства оборони України про надання інформації стосовно:

- нарахування позивачу грошового забезпечення з розшифруванням виплат та утримань з нього, за період проходження ним військової служби. Грошове утримання нараховувалось Запорізьким обласним військовим комісаріатом з 19 березня 2014 року по 26 квітня 2017 року;

- нарахування позивачу індексації грошового забезпечення за період з березня 2014 року по квітень 2017 року;

- причини ненадання позивачу одноразової грошової допомоги, як військовослужбовцю, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, та який прийнятий на військову службу за контрактом, яка передбачена пп. 10 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294;

- причини незабезпечення позивача харчуванням та невиплату грошової компенсації у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду за дні чергування в добових нарядах, відповідно до норм Постанови Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426;

- про норми забезпечення позивача речовим майном, як військовослужбовця Збройних Сил України, за період служби з березня 2014 року по квітень 2017 року;

- причини ненадання до Пенсійного фонду України персоніфікованих відомостей про грошове забезпечення позивача та сплату страхових внесків за період служби з березня 2014 року по травень 2016 року.

Окрім того, у вищевказаному листі позивач просив Міністерство оборони України зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 провести з позивачем зазначені розрахунки.

29 вересня 2020 року позивач отримав відповідь від Фінансово-економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, з якої позивачу стало відомо, що відповідь на його заяву було підготовлено ІНФОРМАЦІЯ_1 та надіслано на адресу позивача, яку він фактично не отримав.

30 вересня 2020 року позивач особисто звернувся до Запорізького ОВК, де отримав копію вищезазначеної відповіді, зі змісту та додатків до якої вбачається:

- що проведення індексації грошових доходів населення за попередні періоди не здійснювалось, оскільки позивачем не було надано довідку з його постійного місця роботи про виплату або невиплату йому індексації, або копії трудової книжки, у випадку його не працевлаштування;

- що він не має права на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, призваному на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у разі їх прийняття на військову службу за контрактом, оскільки постанова Кабінету Міністрів України, якою було передбачено таку виплату, набула чинності після укладення ним контракту;

- також позивачу було надано інформацію про суми нарахованого грошового забезпечення та суми нарахованого єдиного соціального внеску за період проходження ним військової служби, у вигляді довідок;

Разом з тим, інформації щодо забезпечення позивача під час проходження військової служби речовим майном та харчовим забезпеченням Запорізьким ОВК надано не було.

Позивач не погодився з такою бездіяльністю відповідача звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є необґрунтованими, доводи адміністративного позову не підтверджені належними та допустимими доказами, відтак, підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2002 року № 426 «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації» (далі - Постанова №426) затверджені норми харчування військовослужбовців Збройних Сил України та встановлений вичерпний перелік військовослужбовців, які мають право на харчування за рахунок держави.

Підпунктом «н» пункту 1 примітки до норми №1 «Загальновійськова» Постанови №426 (у редакції, чинній на час проходження позивачем військової служби) передбачено, що право на харчування за цією нормою мають громадяни, які призвані на військову службу у зв`язку з оголошенням мобілізації, - з дня прибуття їх до військового комісаріату.

Відповідно до пункту 2.3 Положення про продовольче забезпечення Збройних Сил України на мирний час, затвердженого наказом Міністра оборони України від 09 грудня 2002 року № 402 (далі - Положення №402), у Збройних Силах України забезпечення харчуванням військовослужбовців та інших категорій за встановленими нормами здійснюється за рахунок держави. Уточнення вартості норм харчування проводиться Головним продовольчим управлінням, виходячи із середніх чинних цін на продукти харчування, і доводиться ним до військ (сил) не частіше одного разу на квартал. Військовослужбовцям та іншим категоріям норми харчування видаються через відповідні їдальні або замість установлених норм харчування (основні й додаткові продукти) виплачується грошова компенсація у розмірі вартості цих норм.

Отже, умовою виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію за неотримане продовольче забезпечення на день виключення зі списків особового складу військової частини є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби. Умовою виникнення обов`язку виплатити військовослужбовцеві, якого звільнено зі служби відповідну компенсацію за продовольче забезпечення є подання заяви про проведення такої компенсації.

Доказів подання позивачем до Запорізького ОМВК після звільнення заяви про проведення відшкодування продовольчого забезпечення позивачем до матеріалів справи не надано. Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно виплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік суд зазначає наступне.

Правила виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям станом на час виникнення спріних відносин були встановлені в Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженій наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329 (далі - Інструкція №260).

Відповідно до пункту 33.1 Інструкції №260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 33.2 Інструкції №260 передбачено, що матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно з пунктом 33.3 Інструкції №260 розмір матеріальної допомоги встановлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Отже, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, що виплачується у розмірах, встановлених наказом Міністра оборони України, за умови наявності відповідних бюджетних асигнувань за заявою (рапортом) військовослужбовця.

Позивач зазначає, що ним в 2016 році було подано до Запорізької ОВК заяву про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, однак доказів подання такої заяви матеріали справи не містять, натомість відповідач факт подання позивачем відповідної заяви протягом 2016 року заперечує.

Щодо виплат надбавки за службу в умовах режимних обмежень суд зазначає наступне.

Підставами необхідності виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень представник позивача визначив вимоги Закону України Про державну таємницю та Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15 червня 1994 року.

Позивачу надано допуск до державної таємниці розпорядженням Управління Служби безпеки України в Запорізькій області № 108-Д від 04 серпня 2015 року.

Підстави компенсація громадянам у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці визначено статтею 30 Закону України Про державну таємницю.

Згідно з статтею 30 наведеного Закону встановлено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 414 від 15 червня 1994 року затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктами 5, 6 Положення визначено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

З аналізу наведених вимог Закону та Положення суд дійшов висновку, що отримання надбавки за службу в умовах режимних обмежень повинна отримувати та особа, яка за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю у відповідності з своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт пов`язаних з державної таємницею.

Позивач вказавши на вимоги Закону та Положення не надав суду пояснень, належних та достовірних доказів виконання позивачем безпосередньої роботи з державною таємницею у період служби, крім того, відсутній розпорядчий документ керівника Запорізького ОМВК про визначення позивача до персонального складу осіб, які працюють в умовах режимних обмежень.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо компенсації за ненадання часу для відпочинку за добові чергування у вихідні, святкові та не робочі дні за період служби за контрактом.

Позивач зазначає, що протягом проходження військової служби за контрактом, позивачем виконувались службові обов`язки у вихідні, неробочі та святкові дні, а саме чергування в добових нарядах та виконання посадових обов`язків. За період служби, кількість вихідних, неробочих та святкових днів, в яких було залучено до виконання службових обов`язків, становить 83 дні.

В обґрунтування наведено умови контракту, вимоги передбачені статтею 10 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, статями 24, 45 Конституції України, статтею 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, статями 21, 50, 72, 107 Кодексу законів про працю України, статті 203 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.

Вимогами частини 1 статті 10 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей встановлено, що загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті.

Відповідно до частини 5 наведеної статті військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Частиною 6 передбачено, що вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником).

Аналогічні вимоги містяться у пункті 203 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.

Отже, Законом встановлено тривалість робочого часу військовослужбовців на тиждень, але виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні компенсується наданням командиром відповідного часу для відпочинку.

Позивач наголошує, що попри звернення до командування дні відпочинку йому не надавались, але доказів таких звернень до суду не надано, а відповідач заперечує щодо їх існування та відмови у надані відпочинку.

Отже, оскільки позивачем не доведено тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 року в адміністративній справі №280/2062/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай