Справа № 380/10133/21
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Грень Н.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії у вигляді відмови Міністерства внутрішніх справ України, вчинені у формі письмової відповіді, оформленої листом №24949/ 15-2021 від 04 червня 2021 року та висновку від 20 квітня 2021 року про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 14 січня 2020 року відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 в сумі 315300,00, та скерувати таке рішення до Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області для проведення виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач безпідставно відмовив йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, оскільки при прийнятті такого рішення не покликається на жодну з обставин, передбачених пунктом 14 Порядку, який встановлює вичерпні підстави для відмови у призначенні такої допомоги. Покликання ж на те, що до складу комісії, яка проводила медико-соціальну експертизу не залучались представники закладів охорони здоров`я МВС, а також те, що під час проведення медико-соціальної експертизи не здійснювалось представлення ОСОБА_1 працівником ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» не підтверджуються жодними доказами. Вважає, що Міністрерство внутрішніх справ України протиправно позбавило його права на гарантовану законодавством виплату.

Ухвалою судді від 25.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставами для відмови стало те, що за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано на те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пунктів 10 та 16 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи». Наголошує на тому, що в компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту поданих документів. Вказує, що оскільки надіслані матеріали про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги не відповідали положенням постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, було прийняте рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги. З огляду на викладене, просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Головне управління МВС України у Львівській області направило на адресу суду пояснення на позовну заяву, в яких покликається на те, що відповідно до норм Порядку №850 повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС України. При цьому саме лише подання позивачем передбачених п.7 Порядку №850 документів не свідчить про наявність у нього безумовного права на отримання одноразової грошової допомоги. У компетенції МВС України є аналіз та дослідження змісту таких документів. Таким чином, на момент подання позивачем матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, які надіслані Ліквідаційною комісією ГУ МВСУ у Львівській області до МВС України, такі містили недоліки щодо медичних питань, що у свою чергу робить їх такими, що не відповідають вимогам постанови КМ України від 21.10.2015 №850. Враховуючи викладене, вважає, що у МВС України були підстави для прийняття рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 03.04.1989 до 30.04.2012.

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Львівській залізниці №34/ос від 24 квітня 2012 року «По особовому складу» звільнений у запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік за ст. 64 п. «б» (через хворобу) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, підстава: рапорт від 06.04.2012 та свідоцтва про хворобу №86, видане військово-лікарською комісією ГУ МВС України у Львівській області 20 квітня 2012 року.

Відповідно до Довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №011351 від 30.01.2020 ОСОБА_1 під час огляду 24.12.2019-30.01.2020, на підставі акта огляду МСЕК №185, встановлено 50% втрати професійної працездатності.

Згідно з Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №333393 від 30.01.2020, при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС.

30.01.2020 ОСОБА_1 подав заяву (рапорт) Голові ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області, просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності, захворювання пов`язано з проходженням служби в ОВС. До заяви додано довідку МСЕК про втрату працездатності, копію виписки МСЕК про групу інвалідності, копію свідоцтва про хворобу, копію паспорта та ідентифікаційного номеру, реквізити банківського рахунку.

Листом Департаменту охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ України від 16.03.2020 №8196/33 Департаментом фінансово-облікової політики повідомлено, що за результатами розгляду у Департаменті охорони здоров`я та реабілітації МВС на виконання доручення державного секретаря МВС в межах компетенції звернення колишнього працівника міліції ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015, визначити обґрунтованою позицію щодо виплати чи невиплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю колишньому працівнику міліції ОСОБА_1 . ДОЗР МВС не має можливості через невідповідне оформлення документів.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики МВС від 07.04.2020 «Про повернення матеріалів» Ліквідаційній комісії ГУ МВС України у Львівській області повернуто на доопрацювання матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги, зокрема, ОСОБА_1 .

Листом Головного управління МВС України у Львівській області від 29.04.2020 №68 ОСОБА_1 повідомлено про повернення поданих ним матеріалів з відповідним висновком та висловлено прохання прибути до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області для отримання наручно поданих документів.

Наведені обставини стали приводом для звернення ОСОБА_1 до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, відображені у листах №8196/33 від 16.03.2020 року та 11221/15 від 07.04.2020 року щодо повернення без прийняття рішення ОСОБА_1 заяви про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Закону України "Про міліцію", постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції" від 21.10.2015 року №850. Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повторно надіслати Міністерству внутрішніх справ України документи для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Постанови КМУ від 21.10.2015 року №850.

На виконання рішення суду ОСОБА_1 звернувся до ГУ МВС України у Львівській області з заявою про скерування матеріалів справи до МВС Укрїни.

Листом №43655/15-2020 від 22.12.2020 МВС України повторно повернуло матеріали на доопрацювання з тих підстав, що медико-соціальна експертиза проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 03.12.2009 №1317; рішення Львівського окружного адміністративного суду не набрало законної сили у зв`язку з його оскарженням.

Після набрання рішенням суду законної сили 09.04.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ МВС України у Львівській області з заявою про скерування документів до МВС України для прийняття рішення відповідно до Львівського окружного адміністративного суду та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2021.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 МВС України прийняло рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, яка оформлена листом №24949 від 04.06.2021 та затверджено відповідний висновок.

Мотивами для відмови стало те, що медико - соціальна експертиза проведена з порушенням пунктів 10 та 16 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи».

Вважаючи таку відмову протиправною, ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та аргументам учасників справи, суд керується наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №580-VIII), відповідно до частини 1 статті 97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23.12.2015, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.

Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Так, відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 07.03.2018 (справа №464/5571/16-а), від 21.06.2018 (справа №822/31/18), від 28.08.2018 (справа №804/6297/17), від 05 листопада 2019 року (справа №405/705/17(2-а/405/30/17)).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Постановою Кабінет Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850), відповідно до пункту 2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно з пунктом 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 у справі №369/13187/17 та від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 17 квітня 2020 року у справі №822/736/17, від 16 березня 2020 року у справі №641/10426/16-а.

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ №333393 від 30.01.2020, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку інвалідністю, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у позивача виникло 30.01.2020 (встановлено 3 групу інвалідності, захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС).

Пунктами 7 - 9 Порядку №850 встановлено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

У місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку).

На підставі аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що пунктом 9 Порядку № 850 встановлено обов`язок МВС прийняти одне із двох можливих рішень: або про призначення грошової допомоги, або про відмову у призначенні грошової допомоги із зазначенням мотивів такої відмови.

Водночас, Пунктом 14 Порядку №850 передбачено, що призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Вказаною нормою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у призначенні грошової допомоги, який розширеному тлумаченню не підлягає.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги з тієї підстави, що медико-соціальну експертизу проведено із порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, зокрема, до складу комісії, яка проводила зазначену експертизу не був залучений представник закладів охорони здоров`я МВС.

Змістом п.10 Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 передбачено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії:1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

З аналізу наведених вище норм суд дійшов висновку, що склад комісії затверджується МОЗ, а участь представника закладів охорони здоров`я МВС не є безумовною.

До того, у листі №24949/ 15-2021 від 04 червня 2021 року не зазначено доказів, в тому числі документів, які послужили підставою для висновку відповідача про відсутність у складі комісії представників закладів охорони здоров`я МВС.

Натомість, до матеріалів справи долучено копію листа Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи» №25 від 23.03.2021, зі змісту якого суд встановив, що відповідно до листа №33/34-305 від 03.04.2019 ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України у Львівській області» скерувало для участі у засіданні Обласної МСЕК №1 при проведенні медико-соціальної експертизи службовців, колишніх службовців та пенсіонерів Міністерства внутрішніх справ України, заступника начальника лікарні з ЕТН - лікаря Лисенко Л.І. На засіданні 30.01.2020, в день, коли була проведена експертиза позивача, лікар ОСОБА_3 не з`явилася.

З огляду на викладене, представник закладу охорони здоров`я МВС входив до складу МСЕК, однак на засіданні комісії 30.01.2020 присутній не був. Водночас, відсутність на засіданні комісії одного з її членів, не може свідчити про неналежний склад комісії та відсутність повноважень в комісії приймати відповідні рішення.

Крім цього, суд звертає увагу, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання органами державної влади своїх функцій щодо залучення представника закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії.

З матеріалів справи суд також встановив, що підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги було також порушення п.16 Положення, зокрема, що під час проведення медико-соціальної експертизи не здійснювалось представлення ОСОБА_1 працівником ДУ «ТМО МВС України у Львівській області».

Так, пунктом 16 Положення передбачено, що голова лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я представляє хворого, що досяг повноліття, потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який направляється на комісію вперше, документи цієї особи у разі заочного проведення медико-соціальної експертизи.

З наведеного слідує, що хворого під час засідання комісії представляє голова відповідної комісії, а не будь-яка інша особа. Відтак, покликання відповідача на п.16 Положення є безпідставними, а отже, суд не бере їх до уваги.

Підсумовуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що до складу комісії, яка проводила зазначену експертизу не був залучений представник закладів охорони здоров`я МВС та у зв`язку з тим, що під час проведення медико-соціальної експертизи не здійснювалось представлення позивача працівником ДУ «ТМО МВС України у Львівській області», Міністерство внутрішніх справ України діяло всупереч нормам чинного законодавства.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до Порядку №850 відмова у призначенні особі одноразової грошової допомоги повинна бути належним чином обґрунтована. Тобто, мотиви відмови повинні бути чіткими та зрозумілими для особи і такі мотиви повинні бути викладені в конкретному рішенні.

Водночас, в даному випадку, відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги шляхом проставлення відповідної резолюції про відмову у затвердженні висновку про виплату такої, без належного обґрунтування. Мотиви відмови викладені відповідачем лише в листі №24949/15-2021 від 04.06.2021, який не є рішенням відповідача, прийнятим відповідно до Порядку № 850.

З наведених підстав суд вважає протиправними дії МВС України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, вчинені у формі письмової відповіді, оформленої листом №24949/15-2021 від 04.06.2021.

Тому, для належного відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

Поряд з цим, вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в конкретному розмірі, а саме - в сумі 315300,00 грн, та скерувати прийняте рішення до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області для проведення виплати, то такі задоволенню не підлягають, оскільки уповноваженим на прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850 є саме Міністерство внутрішніх справ України, то у даному випадку суд не наділений повноваженнями для визначення конкретної суми одноразової грошової допомоги, яка буде підлягати виплаті ОСОБА_1 після прийняття вказаного рішення.

Крім того, пунктом 9 Порядку №850 визначено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції. Тобто, обов`язок Міністерства внутрішніх справ України у разі прийняття позитивного рішення про призначення особі одноразової грошової допомоги надіслати таке рішення для виконання до підрозділу, в якому проходив службу працівник міліції, чітко визначений в Порядку №850, норми якого є обов`язкові до виконання, а тому відсутні підстави вважати що такі не будуть дотримані відповідачем.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргумента (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

вирішив:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, вчинені у формі письмової відповіді, оформленої листом №24949/ 15-2021 від 04 червня 2021 року.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ;ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Грень Н.М.