Справа № 640/14070/20
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 року м. Київ № 640/14070/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Шевченко Н. М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Національної поліції України (відповідач, Нацполіція), в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Нацполіції щодо відмови у внесенні змін до наказу № 2 о/с від 02.01.2020 щодо невикористаних позивачем 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік, 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік, нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані дні відпусток;

зобов`язати Нацполіцію внести зміни до наказу № 2 о/с від 02.01.2020, включивши відомості про невикористання позивачем 30 діб щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік, 15 діб щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік;

зобов`язати Нацполіцію нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 30 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у розмірі 21 985,03 грн та невикористані 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік;

зобов`язати Нацполіцію нарахувати та виплатити позивачу суму середнього заробітку за весь період затримки невиплати компенсації за невикористані відпустки з 02.01.2020 по день винесення рішення у справі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач протиправно не виплатив компенсацію за невикористані дні відпусток за 2019 рік, оскільки чинне законодавство не передбачає виплату лише за останній рік служби. Оскільки така компенсація мала бути включена до розрахунку при звільненні, позивач має право на компенсацію за затримку такого розрахунку.

У відзиві Нацполіція звертає увагу на дотриманні законодавчо встановленої процедури та імперативних норм спеціального законодавства, якими прямо передбачена виплата компенсації за невикористану в році звільнення відпустки.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Позивач перебував на службі в Нацполіції головним оперуповноваженим 1-го відділу 4-го управління Департаменту карного розшуку.

Наказом Голови Нацполіції № 2 о/с від 02.01.2020 ОСОБА_1 звільнили зі служби в поліції на підставі рапорту позивача, наказано виплатити одноразову грошову допомогу, включаючи компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2020 рік.

У відповідь на інформаційний запит позивача, листом Департаменту кадрового забезпечення Нацполіції від 08.05.2020 повідомлено про те, що невикористана щорічне чергова основна оплачувана відпустка за 2019 рік складає 30 діб та щорічна додаткова оплачувана відпустка за 2019 рік 15 діб.

Не погоджуючись із викладеними в наказі № 2 о/с від 02.01.2020 відомостями про невикористану відпустку та не здійсненням компенсації за таку відпустку, позивач звернувся із позовом. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1 2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Закон України «Про відпустки» (Закон № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Частиною 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічні положення містяться і в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (КЗпП України).

Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (Закон № 580-VII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин 1 3 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами 1 4 ст. 93 Закону № 580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин 7 11 ст. 93 Закону № 580-VIII чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами 1, 2 ст. 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом МВС України № 260 від 06.04.2016 (Порядок № 260), визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 7, 8 п. 8 розділу III Порядку № 260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Враховуючи таке правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України та особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону № 580-VIII, а саме: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки. Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону № 580-VIII, відповідно до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів, відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється, та у разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України(справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону № 580-VIII і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки щодо регулювання аналогічних спірних правовідносин викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19 та від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент звільнення зі служби в поліції позивач не використав щорічну основну відпустку тривалістю 30 календарних днів за 2019 рік та щорічну додаткову оплачувану відпустку тривалістю 15 календарних днів за 2019 рік та компенсацію за вказані невикористані календарні дні відпусток при звільненні з поліції не отримав.

Таким чином, суд дійшов до висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за 45 невикористаних календарних дні щорічних відпусток (тривалістю 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки за 2019 рік).

З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про відсутність правових підстав для виплати спірної грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за попередні роки.

Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати (Порядок № 100).

Згідно з п. 7 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Оскільки позивача звільнено 02.01.2020, розрахунковий період становить 12 місяців 2019 року, за які, згідно з наданими відповідачем документами, отримано 262 423,62 грн.

За змістом ст. 73 КЗпП, у календарному році 11 святкових днів, які виключаються із формули розрахунку середнього заробітку.

Натомість, середньоденний заробіток для обчислення відпустки становить 262 423,62 грн / (365-11) = 741,31 грн.

З урахуванням того, що позивачу належить право на відшкодування 30 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової відпустки, грошовий вираз такого права становить 33 358,95 грн ((741,31 грн * 15 днів) + (741,31 грн * 30 днів)).

Стосовно внесення змін до наказу № 2 о/с від 02.01.2020 слід звернути увагу на наступне.

Наказом МВС України № 1235 від 23.11.2016 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (Порядок № 1235).

Згідно з п. 2 Порядку № 1235 рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності:

призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою;

присвоєння та позбавлення спеціальних звань поліції, пониження у спеціальному званні на один ступінь;

закріплення спеціальних жетонів з індивідуальним номером;

заохочення;

зарахування у розпорядження;

звільнення з посади;

звільнення зі служби в поліції;

відрядження поліцейських до державних (міждержавних) органів, установ, організацій та органів місцевого самоврядування із залишенням на службі в поліції;

відсторонення від виконання службових обов`язків (посади);

надання відпусток відповідно до законодавства;

зміни прізвища, імені та по батькові;

обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейським надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки;

установлення посадових окладів;

установлення чи скасування додаткових видів грошового забезпечення, премії та інших доплат відповідно до вимог чинного законодавства України;

направлення поліцейських для проходження служби у складі національного персоналу в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, а також їх повернення (Розділ ІІ Порядку № 1235).

У випадку видання наказу про звільнення працівника зі служби в поліції в наказі органу поліції зазначаються стаж служби в поліції, вислуга років для призначення пенсії (у тому числі на пільгових умовах), необхідність виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати.

Крім того, зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року (п. 10 Розділу ІІІ Порядку № 1235).

Жодних відомостей про порядок внесення змін до наказів по особовому складу Закон № 580-VIII та Порядок № 1235 не містить.

Крім того, позивачем не зазначено, яким чином внесення змін до наказу впливатимуть на поновлення порушеного права.

При цьому, згаданий наказ про звільнення є актом індивідуальної дії, який вичерпано за фактом виконання, натомість, внесення будь-яких змін до такого наказу, зокрема, іншим наказом, не призведе до встановлення нових юридичних фактів.

Таким чином, оскільки внесення змін до наказу № 2 о/с від 02.01.2020 не матиме наслідком поновлення порушеного права позивача, передумови до задоволення згаданої вимоги відсутні.

Стосовно компенсації за затримку розрахунку при звільненні

Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а ст. 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити працівнику поліції, який звільняється зі служби, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової та основної відпустки на день звільнення.

Отже, така компенсація належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Згадані висновки корелюються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, згідно з якою під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Синтаксичний розбір змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Логічно-зворотним є висновок про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:

розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Зі змісту наданих відповідачем розрахункових листів убачається, що при звільненні позивачу виплачено 262 626,00 грн вихідної допомоги та 9379,48 грн компенсації за відпустки.

З урахуванням встановленого судом права на компенсацію додаткових 33 358,95 грн за невикористані відпустки, відсоткове значення недоотриманих при звільненні сум становить 12 % (33 358,95 / 262 626,00 * 100%).

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

З урахуванням звільненні позивача в січні 2020 року, місяцями, що передують події є листопадгрудень 2019 року, за які позивачем отримано 59 734,02 грн.

При цьому, у розумінні п. 4 Порядку № 100, до розрахунку середнього заробітку не включаються одноразові платежі та матеріальні допомоги, натомість, зі згаданої суми слід виключити 3 000,00 грн матеріальної допомоги на оздоровлення.

З урахуванням 42 робочих днів у листопаді-грудні 2019 року, середньоденний заробіток позивача становить 1350,81 грн (56 734,02 грн / 42 дні).

Для розрахунку належної суми компенсації необхідно встановити кількість робочих днів, які минули з дати, наступної за звільненням по дату ухвалення даного рішення.

Листом Міністерства соціальної політики України № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік встановлено 251 робочий день, з яких позивач працював один, натомість, 250 днів тривала затримка розрахунку.

У 2021 році, керуючись даними з листа Міністерства соціальної політики України по дату ухвалення даного рішення, минуло 203 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 611 916,93 грн (1350,81 грн * 453 дні).

При цьому, з урахуванням принципу пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь 73 430,03 грн (611 916,93 грн * 12 %).

Подібний підхід до обчислення належної суми компенсації за час затримки розрахунку при звільненні застосований Верховним Судом у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, зважаючи на доведені позивачем обставини, які не заперечуються відповідачем та надають право на виплати грошової компенсації за невикористані ним дні відпустки за 2019 рік, звертаючи увагу на відсутність підстав для внесення змін до наказу про звільнення та зважаючи на проведений судом розрахунок належних позивачу сум, наявні підстави для задоволення позову частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 241 247, 255, 293, 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Національної поліції України щодо невиплати компенсації за невикористані позивачем 30 днів щорічної чергової основної оплачуваної відпустки за 2019 рік та 15 днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік.

3. Зобов`язати Національну поліцію України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 30 днів щорічної основної оплачуваної відпустки за 2019 рік у розмірі 22 239,30 грн та невикористані 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік у розмірі 11 119,65 грн.

4. Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 73 430,03 (сімдесят три тисячі чотириста тридцять) гривень 03 копійки.

5. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

6. Стягнути витрати зі сплати судового збору на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України у розмірі 810,40 (вісімсот десять) гривень 40 копійок.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Національна поліція України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко