Справа № 120/7893/21-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 р. Справа № 120/7893/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:

16.07.2021 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування вимоги від 16.12.2020 за № 13111-17У про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ в сумі 8448,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що в жовтні 2018 року позивачка отримала лист Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці від 10.10.2018 за № 4763/11-32-1/07/205, в якому зазначено, що за позивачкою рахується заборгованість зі сплати ЄСВ за 2017 року в сумі 8448,00 грн. 22.10.2018 позивачка надіслала до Головного управління ДФС у Вінницькій області лист-пояснення про те, що з 1999 року вона отримує пенсію за віком, а тому звільняється від сплати ЄСВ. Однак 16.12.2020 відповідач сформував оскаржувану вимогу за № 13111-17У, якою нарахував позивачці борг зі сплати ЄСВ на ту ж таки суму 8448,00 грн.

Позивачка зазначає, що вказаної вимоги не отримувала, а про її існування дізналася лише на початку липня 2021 року у зв`язку з накладенням органом ДВС арешту на кошти позивачки та після ознайомлення у Центральному відділі ДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з матеріалами виконавчого провадження щодо примусового виконання вимоги відповідача.

Позивачка вважає незаконною вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 16.12.2020 за № 13111-17У, а тому за захистом своїх прав звернулася до суду.

Ухвалою суду від 21.07.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

09.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що 06.02.2014 позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, а 01.01.2018 їй встановлено ознаку - пенсіонер, який досяг пенсійного віку. Відповідач зауважує, що фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний внесок у розмірі 22% бази нарахування у термін, передбачений законодавством. Позивачка не подавала звіти щодо нарахованого ЄСВ та, відповідно, внесок не сплачувала. Відтак станом на 16.12.2020 за даними інформаційної системи податкової служби, в інтегрованій картці особового рахунку НОМЕР_1 ("єдиний внесок для ФОП") за позивачкою рахувалася заборгованість зі сплати ЄСВ на суму 8448,00 грн. У зв`язку з цим сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-13111-17 від 16.12.2020. В подальшому така вимога була надіслана для примусового виконання в органи державної виконавчої служби. Відповідач вважає свої дії правомірними і такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

09.08.2021 до суду надійшло клопотання відповідача про заміну Головного управління ДПС у Вінницькій області на його правонаступника - Головне управління ДПС у Вінницькій області як територіальний орган ДПС на правах відокремленого підрозділу.

Ухвалою суду від 10.08.2021 вказане клопотання відповідача задоволено та в порядку процесуального правонаступництва замінено Головне управління ДПС у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100) на його правонаступника - Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028).

13.09.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка заперечує доводи відповідача, наведені у відзиві.

Так, позивачка зазначає, що сума недоїмки з ЄСВ була нарахована за 2017 рік, проте оскаржувана вимога сформована відповідачем лише 16.12.2020 та згідно з якою станом на 24.03.2021 за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість у сумі 8448,00 грн.

Крім того, позивачка наголошує, що вона отримує пенсію за віком, а тому відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнена від сплати ЄСВ.

Позивачка звертає увагу, що Головне управління ДПС у Вінницькій області не дотрималось строків прийняття оскаржуваної вимоги, що позбавило позивачку можливості передбачити негативні наслідки у вигляді додаткової сплати ЄСВ.

Інших заяв по суті до суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що 13.08.2009 виконавчим комітетом Вінницької міської ради позивачка ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець та у зв`язку з цим взята на облік у Вінницькій ДПІ Головного управління ДПС у Вінницькій області.

З 01.01.2018 позивачці встановлено ознаку - пенсіонер, який досяг пенсійного віку.

Як видно з інтегрованої картки по особовому рахунку НОМЕР_1 ("єдиний внесок для ФОП"), станом на 31.12.2019 за позивачкою, як фізичною особою-підприємцем, рахувалася заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 8448,00 грн.

16.12.2020 відповідач сформував вимогу № Ф-13111-17У, якою зобов`язав позивачку сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у вказаній сумі.

Зазначена вимога була звернута до примусового виконання. При цьому відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження її вручення позивачці.

13.04.2021 державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Наконечна І.А. відкрила виконавче провадження № 6072110 на підставі вимоги Головного управління ДПС у Вінницькій області від 16.12.2020 за № Ф-13111-17У про стягнення з позивачки ОСОБА_1 заборгованості в сумі 8448,00 грн.

У зв`язку з накладенням органом ДВС арешту на кошти позивачки, 07.07.2021 позивачка звернулася до державного виконавця із заявою, в якій просила надати їй матеріали виконавчого провадження для ознайомлення.

Відтак позивачка дізналася про оскаржувану вимогу контролюючого органу та визначений на підставі борг зі сплати ЄСВ.

Вважаючи вимогу протиправною через відсутність обов`язку зі сплати єдиного внеску за ознакою пенсіонера за віком, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб щодо адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також нормами спеціального закону, яким є Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закону № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами пункту 10 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI страхувальниками є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно зі статтею 2 Закону № 2464-VI дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Стаття 4 Закону № 2464-VI передбачає, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Аналогічні норми містяться у підпункті 3 пункту 1 розділу II Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

За змістом частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему, можливе за наявності двох умов: така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда та отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Відповідно до абз. 22 та 24 ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

За приписами абзаців першого та другого пункту 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності: в разі втрати годувальника; за вислугу років).

Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону № 1788-XII та частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV.

Таке право виникає у жінок після досягнення 55 років при наявності в них стажу роботи не менше 20 років (стаття 12 Закону № 1788-XII).

З огляду на наведені положення Законів України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення" можна дійти висновку, що особи, яким пенсія призначена за віком, мають право на пільги щодо сплати за себе єдиного соціального внеску згідно з частиною четвертою статті 4 Закону № 2464-VI, оскільки зазначена норма не містить жодних обмежень та умов щодо набуття фізичною особою-підприємцем статусу пенсіонера за віком.

Положення частини четвертої статті 4 Закону № 2464-VI підлягають застосуванню і тоді, коли особа не досягла віку 60 років, оскільки вказана норма не пов`язує звільнення від сплати єдиного соціального внеску із досягненням особою певного віку, а передбачає звільнення від сплати єдиного соціального внеску всіх пенсіонерів за віком.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20.03.2018 у справі № 805/2195/17-а, від 22.10.2018 у справі № 805/3092/16-а.

Судом встановлено, що позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком.

З 01.01.2018 позивачці як фізичній особі-підприємцю встановлена ознака «пенсіонер, який досяг пенсійного віку».

Відтак позивачка в силу приписів закону звільняється від сплати за себе єдиного внеску, оскільки є пенсіонером та отримує пенсію за віком.

При цьому суд зазначає, що позивачка може бути платником ЄСВ виключно за умови її добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Порядок укладання договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлений у ч. 3 ст. 10 Закону № 2464-VI, а саме особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості.

З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, у матеріалах справи відсутні докази укладання позивачкою ОСОБА_1 договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати єдиного внеску відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI, а договору про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не укладала, у неї відсутній обов`язок зі сплати ЄСВ як фізичної особи-підприємця.

Суд зауважує, що неправомірне нарахування особі зобов`язання зі сплати єдиного внеску є втручанням у право на мирне володіння майном, а відтак охоплюється предметом регулювання за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Водночас у практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009, "Трегубенко проти України" від 02.11.2004, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання держави у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи має воно на меті "суспільний", "публічний" інтерес; 3) чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу - втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття "суспільний інтерес" мас широке значення (рішення у справі "Колишній король Греції та інші проти Греції"), Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить "суспільний інтерес" (рішення у справі "Трегубенко проти України").

Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка гак чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ. як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.

Відтак втручання у майнові права позивачки за встановлених обставин справи, на думку суду, не може вважатися пропорційним та становить "особистий та надмірний тягар" для особи.

З огляду на викладене оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) визнається протиправною.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права.

Враховуючи наведене суд доходить висновку, що вимога Головного управління ДПС у Вінницькій області від 16.12.21020 за № Ф-13111-17У про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ в сумі 8448,00 грн підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Частинами першою та другою статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

В силу приписів ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, у зв`язку з повним задоволенням позову, витрати позивачки на сплату судового збору в розмірі 908,00 грн суд стягує на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 252, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області від 16.12.2020 № Ф-13111-17У про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 8448,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 );

2) відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ ВП 44069150, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).

Повне рішення суду складено 27.10.2021.

Суддя Сало Павло Ігорович