Справа № 260/1778/21
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження в адміністративній справі

20 жовтня 2021 рокум. Ужгород№ 260/1778/21

12:07 год

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.,

при секретарі Шестак Н.В.,

за участю сторін:

позивач: ОСОБА_1 - не з`явився,

представник позивача: адвокат Кохман Марія Василівна,

відповідач 1: ОСОБА_2 - не з`явився,

відповідача 2: Хустська міська рада - представник не з`явився,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовною ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), Хустської міської ради Стеблівського Старостинського округу (90451, Закарпатська область, Хустський район, с. Стеблівка, вул. Салдобошська,155) про скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 20 жовтня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу у повному обсязі складено 25 жовтня 2021 року.

07 травня 2021 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , Хустської міської ради Стеблівського Старостинського округу, якою просить скасувати рішення 29 сесії сьомого скликання Стеблівської сільської ради № 9 від 26 червня 2021 року.

22 червня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач 1 у підготовче судове засідання не з`явився, однак про час і дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення, яке вручено 09 жовтня 2021 року та повернулось до суду 18 жовтня 2021 року.

Представник відповідача 2 у підготовче судове засідання не з`явився, 01 вересня 2021 року до суду подано клопотання про розгляд справи без їх участі.

У відповідності до статті 205 частини 1, 3 пункту 1 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Присутній представник позивача під час підготовчого судового засідання просив закрити підготовче судове засідання та призначити справу до судового розгляду по суті.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатися ця справа, суд виходить із таких міркувань.

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про скасування рішення 29 сесії сьомого скликання Стеблівської сільської ради № 9 від 26 червня 2020 року, яким затверджено акт комісії Стеблівської сільської ради № 1 від 06.03.2020 року та схему погодження межових знаків між гр. ОСОБА_1 , мешканцем АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , мешканцем АДРЕСА_2 .

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та /або інтересу, за захистом якого звернулися особи, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, (постанова Великої Палати Верховного суду від 12.12.2018 року № 914/2006/17).

Так, відповідно до частини другої статті 2 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною другою статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала правові позиції щодо правил віднесення спорів до адміністративної юрисдикції.

Зокрема у постановах від 21.11.2018 у справі №520/13190/17, від 27.11.2018 у справі №820/3534/17, від 19.02.2020 у справі №1340/3580/18 та інших Велика Палата дійшла наступних висновків:

«До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.».

Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17).

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, суд не має підстав не враховувати запропонований підхід під час вирішення цієї справи.

Слід відмітити, що сільрада у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками, зокрема надання земельної ділянки громадянину у власність, діє як орган, через який реалізуються повноваження власника земельних ділянок, та вступає з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини.

Частиною другою статті 13 Конституції України унормовано, що кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб. Відносини, пов`язані з набуттям і реалізацією громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та з цивільним оборотом земельних ділянок, є цивільно-правовими.

У такому випадку вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи.

Крім того, для даної справи 260/1778/21 є визначальною правова позиція Великої палати Верховного Суду, яка викладені у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 147/286/17 де вказано, що справи про скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження протоколу встановлення межових знаків між земельними ділянками підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо позивач фактично не погоджується з установленням межових знаків.

Аналогічний підхід до застосування права у подібних правовідносинах висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 147/286/17, де зроблено висновок, що позовні вимоги власника будинку чи його частини, право на земельну ділянку під яким не оформлено позивачем, про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження акта узгодження меж земельних ділянок підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства за позовом до вказаного органу та суміжного землекористувача.

Позивач ОСОБА_1 стверджує у позові, що йому на праві власності належить житловий будинок та за житловим будинком згідно земельної документації зареєстрована земельна ділянка 0,12 га. Відповідач ОСОБА_3 , є сусідом позивача та з 2002 року між ними триває спір з приводу суміжного землекористування, оскільки відповідач перебудувавши свій житловий будинок збільшив площу такого за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 .. В черговий раз на зверненням позивача ОСОБА_1 приходила комісія від сільської ради, яка склала акт та схему погодження межових знаків, який був затверджений рішенням № 9 Стеблівської сільської ради 26 червня 2020 року. Про вказане рішення позивач дізнався у квітні 2021 року та 17 травня 2021 року звернувся до суду із даним позовом.

Як встановлено судом, правовстановлюючі документи на земельні у суміжних землекористувачів відсутні.

Таким чином, звернення позивача ОСОБА_1 пов`язане із захистом права на земельну ділянку та встановлення межі між сусідніми земельними ділянками; спірні правовідносини в тому числі стосуються перевірки законності розпорядчих дій Комісії, як органу сільради, що пов`язані з подальшим володінням, користуванням відповідачем 1 земельною ділянкою, отже суд констатує, що виник спір про цивільне право.

Отже, справа за позовом про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування про затвердження акта узгодження меж земельних ділянок залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Належними відповідачами у таких справах є особа, прав чи інтересів якої щодо відповідної земельної ділянки стосується оскаржене рішення органу місцевого самоврядування, а також цей орган. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (провадження № 14-458цс180).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, предметом розгляду у даній справі спірні правовідносини виникли між учасниками справи (здебільшого між суміжними землекористувачами) не стільки щодо правомірності оскаржуваного рішення, скільки щодо встановлення межі між земельними ділянками.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч.1 ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до статті 19 частини 1 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, у спірних правовідносинах про скасування рішення 29 сесії сьомого скликання Стеблівської сільської ради № 9 від 26 червня 2020 року - вбачається спір щодо встановлення межі між земельними ділянками, то дана справа підсудна місцевому загальному суду - Хустському районному суду Закарпатської області та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, порушені права і інтереси осіб підлягають захисту в порядку цивільного судочинства з урахуванням пункту 10 частини 2 статті 16 ЦК України, яка визначає одним із способів захисту цивільного права визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 183 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 180, 181, 183,238, 239, 243, 256 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Закрити провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), Хустської міської ради Стеблівського Старостинського округу (90451, Закарпатська область, Хустський район, с. Стеблівка, вул. Салдобошська,155) про скасування рішення - на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, як таку, що не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

2. Роз`яснити позивачу, що дану справу належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

3. Роз`яснити позивачу, що в силу вимог частини 2 статті 239 КАС України, повторне звернення до Закарпатського окружного адміністративного суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

СуддяТ.В.Скраль