Справа № 488/1241/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 488/1241/21
Головуючий в 1 інстанції: Чернявська Я.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Управління патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції, в якому позивач просив суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4016160 від 03.04.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КупАП.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Миколаївської області про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задоволено. Скасовано постанову серії ЕАН №4016160 від 03.04.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КупАП, а справу про адміністративне правопорушення закрито. Крім того, стягнуто з Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді в сумі 3000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, а також помилково стягнуто з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову та вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що стороною відповідача було надано належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме диск з відеозаписом вчинення правопорушення, копія письмового рапорту поліцейського та копію постанови Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.01.2021 року по справі №488/3537/20. Крім того, апелянт вказує на необґрунтованість вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки в акті виконаних робіт відсутнє посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлено витрати, а належним доказом отримання коштів адвокатом є прибутковий касовий ордер.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕАН №4016160 від 03.04.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУПАП України, за порушення вимог пп. "а" п.2.1 ПДР України, тобто за керування автомобілем особою, позбавленою права керування транспортним засобом та накладено адміністративне стягнення в виді штрафу в розмірі 20400,00 гривень.

Не погоджуючись із правомірністю оскаржуваної постанови серії ЕАН №4016160 від 03.04.2021 року, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірність винесеної відносно позивача постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КупАП, оскільки належних і допустимих доказів порушення позивачем ПДР відповідач суду не представив. За висновками суду першої інстанції, обґрунтованими та підтвердженими є понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).

Пунктом 1.1. ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.9. ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом ч. 4 ст. 126 КУпАП визначено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Дослідивши наявний у матеріалах справи відеозапис з нагрудної камери інспектора поліції, колегія суддів зазначає, що на даному відеозаписв (а.с. 42) відсутній факт керування будь-яким транспортним засобом саме особою, що притягується до адміністративної відповідальності працівниками патрульної служби. Водночас, на вказаному відеозаписі була зафіксована процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності, при чому не в повному обсязі, що в свою чергу не є належним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Крім того, згідно висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постанові від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а, рапорт працівника поліції не може слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17), візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Водночас, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП відповідачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність винесеної відносно позивача постанови та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КупАП, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Водночас, щодо доводів апелянта апелянтом клопотання в частині понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень ч.ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Так, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду:

- договір про надання правової допомоги № б/н від 09.04.2021 року;

- додаток до договору про надання правової допомоги № 1 від 09.04.2021 року;

-детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 09.04.2021 року на суму 3 000, 00 грн.;

- акт прийому здачі виконаних робіт;

- розрахункова квитанція № 00046 від 09.04.2021 року;

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом надано клієнту (позивачу) правову допомогу: ознайомлення з документами, аналіз нормативної бази та вивчення судової практики, формування правової позиції, визначення способу захисту по справі; складання та подання позовної заяви до суду; супроводження та контроль справи у суді, отримання та подача документів по справі.

Дослідивши вказані документи, колегія суддів зазначає, що ними підтверджується понесення позиваче витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Щодо доводів апелянта, що в акті виконаних робіт відсутнє посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлено витрати, колегія суддів звертає увагу, що в зазначеному акті (а.с. 18) вказано, що його складено за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Миколаївської області, що дозволяє встановити справу, в межах якої така допомога здійснювалась. Більш того, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17 березня 2020 року (справа №520/8309/18), зазначення номеру справи в Акті не є обов`язковим.

Щодо посилань апелянта, що належним доказом отримання коштів адвокатом є прибутковий касовий ордер, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 квітня 2020 року (справа №727/4597/19), згідно яких законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

При цьому суд також враховує, що до суду першої інстанції жодних заяв стосовно зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не надходило.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 286, 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Миколаївської області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва