Справа № 420/13979/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення; зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та видати відповідне посвідчення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 30.04.15 по 14.03.21 він проходив військову службу на посаді прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України та був звільнений у запас за пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скорочення штатів або проведенням організаційних заходів). Під час проходження служби 09.04.19 позивач отримав травму, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та внаслідок якої позивачу встановлено ІІ групу інвалідності. 10.06.21 позивач звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення, на що листом від 26.07.21 № 34468-о отримав відмову. Позивач не погоджується із вказаною відмовою, зважаючи на довідку МСЕК серії 12ААВ № 171364 від 25.05.21, відповідно до якої позивачу встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надає право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Ухвалою судді від 11.08.21 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

03.09.2021 від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що проходження військової служби не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Надані позивачем документи підтверджують отримання травми у зв`язку з особистою необережністю. Утім, належного документального підтвердження одержання травм у зв`язку із захистом Батьківщини або з участю в бойових діях у мирний час ОСОБА_2 не надано. Оскільки позивач не є учасником бойових дій (не перебував на фронті), постанова ВЛК свідчить про одержання травми в період фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. Інвалідність позивача не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» (під час воєнних дій), а одержана внаслідок проходження військової служби, тому позивач не може вважатися особою з інвалідністю внаслідок війни.

Відповідь на відзив від позивача до суду не надійшла.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу у Військовій прокуратурі Одеського гарнізону Південного регіону України з 30.04.2015 по 14.03.21 на посаді прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України.

Наказом Міністра оборони України від 11.02.21 № 43 ОСОБА_3 звільнено з військової служби у запас за пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а наказом в.о. керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону О. Цупка від 10.03.21 № 163-к капітана юстиції ОСОБА_3 з 14.03.21 звільнено з посади прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України.

09.04.2019 під час виконання службових обов`язків на території Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забію м`яких тканин лобової ділянки справа, що підтверджено довідкою військової прокуратури Південного регіону України від 24.04.2019 № 11-2509вих-19 (додаток 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 171364 від 25.05.21 ОСОБА_3 встановлено ІІ групу інвалідності, а в графі 9 довідки зазначено: травма ТАК, пов`язана з виконання обов`язків військової служби. Підстава: акт огляду МСЕК № 274.

10.06.21 ОСОБА_3 звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення.

Листом Управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 26.07.21 № 34468-о позивачу відмовлено в наданні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та видачі відповідного посвідчення, не погодившись із чим, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради необґрунтованими, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.93 року № 3551-XII (далі Закон № 3551-XII).

Закон № 3551-XII спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я (ст.1 Закону №3551-ХІІ).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону 3551-XII до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Разом із тим, для визначення права на встановлення статусу «інвалід війни» підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань. По-друге, те що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

Наведений правовий висновок сформований Верховним Судом у постанові від 18.11.20 у справі № 1140/2362/18, який в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає обов`язкову застосуванню до спірних правовідносин.

Віднесення особи до інваліда війни відповідно до ст. 7 Закону №3551-XII безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.

Отже, для встановлення статусу позивача як «особи з інвалідністю внаслідок війни» насамперед необхідно з`ясувати саму причину інвалідності, а саме чи дійсно пов`язана вона з виконанням обов`язків військової служби в контексті статті 7 Закону № 3551-XII, адже в іншому випадку особа не може вважатись інвалідом війни, та її приналежність до числа осіб, в даному випадку, з інших військових формувань.

Відповідно до п. 12 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року №1317, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).

Згідно пунктів 1.1, 2.1 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованого Міністерством юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Відповідно до підпункту «а» пункту 21.5 Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане військовослужбовцем під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), а також при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угрупувань, ВЛК приймає постанову у такому формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво) ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини».

Якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння) у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії, то відповідно до підпункту «б» пункту 21.5 Положення ВЛК приймає постанову у такому формулюванні: «Поранення (контузія, травма, каліцтво) ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби».

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про хворобу від № 41 від 12.01.21, довідки серії 12 ААВ № 171364 від 25.05.21 ОСОБА_1 на час звернення до відповідача встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку із травмою, яка пов`язана з виконанням військової служби.

Застосоване формулювання «травма ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби» обумовлює встановлення зв`язку інвалідності з травмою чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманим позивачем відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту».

Крім того, за фактом травмування прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону старшого лейтенанта юстиції ОСОБА_1 проведено службове розслідування, результати якого оформлені висновком від 02.05.2019, що затверджений військовим прокурором Південного регіону України, відповідно до якого факт травмування прокурора Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_1 09.04.19 під час виконання службових обов`язків підтверджено.

Отже, з урахуванням правового висновку Верховного Суду у постанові від 18.11.20 у справі № 1140/2362/18, судом встановлено, що вданому випадку існують всі підстави для встановлення позивачу статусу особи з інвалідністю війни, оскільки останній проходив військову службу (є особою з числа іншого військового формування) та отримав каліцтво саме під час виконання службових обов`язків.

З огляду на вищевикладене, відповідач неправомірно відмовив позивачу у встановлені статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та видачі відповідного посвідчення відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У свою чергу, відмова у встановлені статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та видачі відповідного посвідчення порушує право позивача на соціальний захист і гарантії, які підпадають під регулювання іншого нормативного акту, зокрема відповідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office зазначив, що принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов`язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Слід зазначити, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права, без його практичного застосування. Зокрема, такого висновку дотримується Європейський суд з прав людини у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23 січня 2014 року.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Оскільки відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, так як є інвалідом ІІ групи, сума надмірно сплаченого позивачем судового збору в розмірі 908 грн підлягає поверненню з Державного бюджету України відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (65074, м. Одеса, вул. Косовська, 2Д; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у становленні статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та видачі відповідного посвідчення.

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи та видати відповідне посвідчення.

Повернути з Державного бюджету України через Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк