Справа № 420/13977/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Одеській області від 19.11.2020 № Ф-10749-51У щодо заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску в розмірі 35588,74 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що про існування оскаржуваної вимоги дізнався 22.07.21, внаслідок блокування органами державної виконавчої служби його рахунку. Позивач зазначає, що працевлаштований в якості найманого працівника з 1995 р. та не вів підприємницької діяльності. Отже позивач є застрахованою особою і платником єдиного внеску є його роботодавець, у зв`язку із чим нарахування позивачу, як фізичній особі-підприємцю, боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в періоді його працевлаштування є неправомірним.

Ухвалою судді від 11.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

02.09.2021 від представника Головного управління ДПС в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що станом на 31.10.20 в ІКП ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість з єдиного внеску в сумі 35588,74 грн, яка нарахована у відповідності до норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». На підставі цих даних ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.11.20 № Ф-10749-51У, яка була направлена платнику засобами поштового зв`язку та повернута за закінченням терміну зберігання. Після чого податковий орган звернувся до органів державної виконавчої служби за примусовим виконанням виконавчого документу.

Ухвалою суду від 26.10.21 замінено відповідача по справі з - Головного управління ДПС в Одеській області (43142370) на його правонаступника - Головне управління ДПС в Одеській області, як відокремлений підрозділ ДПС України (ВП44069166).

Відповідь на відзив від позивача до суду не надійшла.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) 18.12.2000 зареєстрований фізичною особою-підприємцем та перебував на податковому обліку як фізична особа-підприємець на загальні системі оподаткування.

11.08.2021 в ЄДРПОУ внесено запис 002174040 про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі власного рішення.

В той же час, 19.11.2020 ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу № Ф-10749-51У про сплату ФОП ОСОБА_2 боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску в розмірі 35588,74 грн, яку було направлено за адресою: АДРЕСА_1 . Однак поштове відправлення № 449 повернуто до ГУ ДПС в Одеській області із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

При цьому з 09.04.2003 ОСОБА_1 знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а з 07.09.07 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

За правилами ст. 42 ПКУ якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата (п. 42.3).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п.42.5).

Водночас доказів дотримання встановленого п. 16.1.11 ст. 16 ПКУ обов`язку платника повідомляти контролюючі органи про зміну місця проживання фізичної особи-підприємця сторона позивача до суду не надає, у зв`язку із чим суд відхиляє відповідні доводи сторони позивача щодо порушення податковим органом правил надіслання спірної вимоги.

У подальшому, ГУ ДПС в Одеській області звернулося в порядку Закону України «Про виконавче провадження» до Першого Суворовського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою від 15.06.21 № 14834/5/15-32-13-04-06 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу на підставі виконавчого документу - вимоги № Ф-10749-51У від 19.11.2020.

Постановою державного виконавця Першого Суворовського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пєркової Л.В. від 21.07.21 відкрито виконавче провадження № 66136435, в ході якого накладено арешт на майно та кошти боржника - ОСОБА_2 .

Дізнавшись про відкрите виконавче провадження за виконавчим документом - оскаржуваною вимогою ГУ ДПС в Одеській області № Ф-10749-51У від 19.11.20 про сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску в розмірі 35 588,74 грн, позивач звернувся за судовим захистом із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає оскаржувану вимогу необґрунтованою, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

З огляду на матеріали справи, з 16.12.1995 по 24.09.1998 позивач був працевлаштований у ТОВ «Лутоц», з 25.09.1998 по 13.10.1999 - на Одеській залізничній дорозі, з 14.11.2005 по 01.06.2018 - ДП «Одеський морський торговельний порт», з 05.06.2018 працює на ПП «Транс Логістик», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_2 .

В той же час, в ІКП ОСОБА_1 обліковується заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 35588,74 грн, в т.ч. за 2017 р. - 8448 грн, 2018 р. - 9828,72 грн, 2019 р. - 11016,72 грн, 2020 р. - 6295,3 грн, на підставі чого 19.11.2020 ГУ ДПС в Одеській області сформовано вимогу № Ф-10749-51У про сплату ФОП ОСОБА_2 боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску в розмірі 35588,74 грн.

Відповідно до п. 14.1.195 ст. 14 Податкового Кодексу України, працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно з п. 14.1.226 ст. 14 Податкового Кодексу України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи в науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу самозайнятої особи Законом №2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, діяльності, спрямованої на отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці або як самозайняті особи, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 440/2149/19, адміністративне провадження № К/9901/28514/19.

Верховним Судом у цій справі сформовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці або самозайняті особи (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Таким чином, фізична особа-підприємець або самозайнята особа звільняється від сплати єдиного внеску у випадку встановлення судом, якщо нею підприємницька діяльність не здійснюється, дохід від такої діяльності не отримується та вказана особа перебуває у трудових відносинах та за неї єдиний внесок сплачує роботодавець.

З огляду на те, що позивач з 14.11.2005 по 01.06.2018 був працевлаштований у ДП «Одеський морський торговельний порт», а з 05.06.2018 працює на ПП «Транс Логістик», - у нього відсутні зобов`язання зі сплати будь-яких податків чи внесків, пов`язаних з веденням підприємницької діяльності, оскільки він не здійснював підприємницьку діяльність. Водночас обставин отримання позивачем у періоді 2017-2020 рр. доходів від провадження підприємницької діяльності судом не встановлено, а ГУ ДПС у відзиві про наявність таких доходів не зазначено, у зв`язку з чим відповідно до частини першої статті 86 КАС України обставини відсутності у позивача доходу від підприємницької діяльності не підлягають доказуванню.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

За встановлених судом обставин, нарахована позивачу недоїмка зі сплати ЄСВ є безпідставною, так як призводить до подвійної оплати внеску, що суперечить базовим принципам фіскальної політики. Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС в Одеській області, як відокремленого підрозділу ДПС України (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ВП 44069166) про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС в Одеській області від 19.11.2020 № Ф-10749-51У про сплату боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску в розмірі 35588,74 грн (тридцять п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки).

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 908 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк