Справа № 640/2174/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року м. Київ № 640/2174/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

товариство з обмеженою відповідальністю "Експертна група "Ес Енд Ді"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач/ ОСОБА_1 ) подано в Окружний адміністративний суд м. Києва позовну заяву до Міністерства юстиції України (надалі - відповідач/Мін`юст/Міністерство), треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товариство з обмеженою відповідальністю «Експертна група «Ес Енд Ді» (надалі - третя особа-1/ТОВ «Експертна група «Ес Енд Ді») та на стороні відповідача Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - третя особа-2/ЦМУ Мін`юсту/Управління), в якій просить суд визнати протиправним та скасувати акт індивідуальної дії (рішення) відповідача від 19.01.2021 р. про доповнення графіка проведення планових перевірок діяльності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих експертних установ, ЦМУ Мін`юсту на 2021 р. іменем ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що чинним законодавством України не передбачено повноважень проведення міжрегіональними підрозділами Мін`юсту перевірок судово-експертної діяльності приватних судових експертів, які не є працівниками державних експертних установ, та не віднесено до повноважень департаменту Мін`юсту затвердження графіку таких перевірок, а тому графік проведення планових перевірок діяльності судових експертів, які не є працівниками державних експертних установ, на 2021 р. (доповнення), затверджений директором Департаменту експертного забезпечення правосуддя Мін`юсту 19.01.2021 р., щодо судового експерта ОСОБА_1 є незаконним, внаслідок чого таке рішення підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, а також вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

На виконання вимог ухвали суду Мін`юстом подано до Окружного адміністративного суду м. Києва відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що повноваження Міністерства та його міжрегіональних управлінь щодо проведення перевірок судових експертів, які не є працівниками державних експертних установ, закріплено законодавчо, у той час як процедура затвердження, у т.ч. доповнення, графіка проведення таких перевірок жодним чином не впливає на права ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність її порушеного права та є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відхиляючи наведені відповідачем заперечення, ОСОБА_1 подала до Окружного адміністративного суду м. Києва відповідь на відзив, в якій викладені пояснення та аргументи про безпідставність посилань Мін`юсту на підзаконні акти, у відповідності до норм яких Міністерство та його міжрегіональні управління уповноважені здійснювати контроль за організацією діяльності судових експертів шляхом перевірки дотримання ними вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності, оскільки межі повноважень Мін`юсту визначаються виключно законами, натомість відсутність документального підтвердження наявності обґрунтованих підстав затвердження 19.01.2021 р. доповнення до графіку проведення перевірок на 2021 р. іменем ОСОБА_1 свідчить про наявність порушеного права позивача.

Також на адресу Окружного адміністративного суду м. Києва надійшли письмові пояснення від ЦМУ Мін`юсту щодо позову з викладенням міркувань на підтримку заперечення проти позову, в яких зазначає про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, оскільки Мін`юст діяло відповідно до норм чинного законодавства та в межах компетенції, а тому позивачем зроблено передчасно висновок про порушення своїх прав.

Водночас ТОВ «Експертна група «Ес Енд Ді» у встановлений судом строк письмових пояснень на підтримку позову до Окружного адміністративного суду м. Києва не надано, про причини неможливості подання відповідних заяв по суті справи суду не повідомлено.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 13.11.2020 р. ОСОБА_1 отримано повідомлення ЦМУ Мін`юсту за №5608/9-20 від 10.11.2020 р. про проведення перевірки (надалі - Повідомлення №5608/9), в якому проінформовано останню щодо проведення комісією 23.11.2020 р. планової перевірки згідно із графіком перевірок судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих експертних установ.

19.11.2020 р. ОСОБА_1 звернулась до ЦМУ Мін`юсту із заявою, зареєстрованою за №41807/9-20 від 23.11.2020 р., про наявність підстав для недопуску до проведення перевірки (надалі - Заява про недопуск), де зазначила про відмову у допуску членам комісії до запланованої 23.11.2020 р. перевірки та наданні будь-яких примірників виконаних експертиз або матеріалів, які містять охоронювану законом таємницю. Також ОСОБА_1 подала до Управління скаргу від 20.11.2020 р. на незаконність проведення планової перевірки та включення її до графіку перевірок на 2020 р. (надалі - Скарга).

27.11.2020 р. комісією ЦМУ Мін`юсту був складений акт про відкладення проведення перевірки діяльності судового експерта ОСОБА_1 щодо дотримання вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності (надалі - Акт відкладення перевірки), за змістом якого призначена на 23.11.2020 р. перевірки не відбулась у зв`язку із недопуском комісії до проведення перевірки.

Поряд із цим 19.01.2021 р. директором Департаменту експертного забезпечення правосуддя Мін`юсту був затверджений графік проведення планових перевірок діяльності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих експертних установ, ЦМУ Мін`юсту на 2021 р. (доповнення) (надалі - Доповнення до графіка перевірок на 2021 р.) із зазначенням судового експерта Педь І.В., строк проведення перевірки - січень/лютий.

У цей же день відповідно до Доповнення до графіка проведення ЦМУ Мін`юсту перевірок судових експертів, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, на 2021 р., затвердженого директором Департаменту експертного забезпечення правосуддя Мін`юсту 30.12.2020 р. (надалі - Графік на 2021 р.),Управлінням видано наказ №20/7 від 19.01.2021 р. «Про проведення планової перевірки судово-експертної діяльності атестованого судового експерта ОСОБА_1 » (надалі - Наказ №20/7), яким ЦМУ Мін`юсту наказано провести відповідну перевірку 02.02.2021 р. та створити комісію для її проведення.

За таких обставин ЦМУ Мін`юсту було направлено судовому експерту Педь І.В. повідомлення про проведення перевірки за №247/9-21 від 19.01.2021 р. (надалі - Повідомлення №247) із зазначенням запланованої дати проведення перевірки - 02.02.2021 р. згідно із Графіком проведення перевірок та із проханням забезпечити доступ комісії до робочого місця судового експерта.

Крім того, листом №280/9-21 від 20.01.2021 р. Управління надало письмову відповідь на Скаргу ОСОБА_1 із обґрунтуванням своїх повноважень, підстав та мети проведення планової перевірки, а також наслідків ухилення та/або перешкоджання судового експерта від її проведення, у зв`язку із чим вказало на необхідність допуску комісії до робочого місця судового експерта ОСОБА_1 .

Натомість ОСОБА_1 , вважаючи, що Доповненням до графіка перевірок на 2021 р. порушені її права та законні інтереси, звернулась до адміністративного суду з відповідною позовною заявою та просить про їх захист шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Аргументуючи свою позицію щодо наявності підстав для задоволення позову, позивач зазначає про невизначення ані Законом України «Про судову експертизу» №4038-XII від 25.02.1994 р. (надалі - Закон №4038), ані іншими законами України повноважень Мін`юсту та його міжрегіональних управлінь проведення планових перевірок судово-експертної діяльності приватних судових експертів та затвердження графіків таких перевірок його департаментом, що свідчить про незаконність затвердження у відповідності до нормативно-правових актів Доповнення до графіка перевірок на 2021 р.та подальше планування на його підставі проведення перевірки діяльності судового експерта ОСОБА_1 .

До того ж, за доводами позивача, на здійснення Мін`юстом контролю за дотриманням судовими експертами вимог законодавства з питань судово-експертної діяльності та належної якості надання ними висновків експерта має поширюватись безпосередньо Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 р. (надалі - Закон №877), тому що діяльністю судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих експертних установ, є надання послуг вартісного характеру з проведення судових експертиз, тобто господарською діяльністю з елементами державного регулювання.

Крім того, позивач посилається на відсутність обґрунтованих підстав для перенесення строків проведення перевірки ОСОБА_1 , призначеної на 23.11.2020 р., адже нею, окрім Заяви про недопуск, не надалось до ЦМУ Мін`юсту будь-яких документів на підтвердження обставин неможливості проведення перевірки. При цьому позивач не вважає подану Заяву відповідним підтверджуючим документом, оскільки вона містить відомості про незаконність самої перевірки, а не виклад підстав, що унеможливлюють її проведення.

Також ОСОБА_1 вказує на відсутність документального підтвердження права комісії здійснювати перенесення строків (відкладення) перевірки без видачі Управлінням відповідного наказу, тому відкладення комісією проведення призначеної на 23.11.2020 р. перевірки та складаний 27.11.2020 р. у зв`язку із неможливістю її проведення Акт відкладення перевірки дає підстави для висновку про перевищення комісією своїх повноважень, делегованих ЦМУ Мін`юсту.

Іншими доводами позивача є безпідставність затвердження відповідачем Доповнення до графіка перевірок на 2021 р. за відсутності подання до 15.12.2020 р. міжрегіональним територіальним органом до Мін`юсту пропозиції щодо перевірки діяльності судового експерта ОСОБА_1 до Графіка перевірок на 2021 р.

За таких обставин, суттєвість втручання Мін`юсту та його міжрегіональних територіальних органів при здійсненні перевірки у діяльність судового експерта та покладення на судового експерта під час перевірки зобов`язань допускати комісію до свого робочого місця та надавати копії других примірників висновків для проведення їх аналізу, у т.ч. інші матеріали та пояснення з питань, що виникають під час перевірки, впливає на право незалежності судового експерта ОСОБА_1 .

При цьому, враховуючи здійснення судовим експертом ОСОБА_1 судово-експертної діяльності у складі юридичної особи ТОВ «Експертна група «Ес Енд Ді», умови для її здійснення забезпечується позивачем як керівником цієї юридичної особи, тому на зберіганні позивача наявні документи, що містять охоронювану законом таємницю та заборону її розголошення. Згідно із цим обов`язок допуску комісії до перевірки діяльності судового експерта ОСОБА_1 із наданням нею матеріалів/пояснень з питань, що виникають під час перевірки, у даному випадку порушить закріплене ст.10 Закону №877 право позивача не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю).

Таким чином, за висновком позивача, проведення відповідачем планової перевірки діяльності судового експерта ОСОБА_1 на підставі неправомірно затвердженого Доповнення до графіка перевірок на 2021 р., а також зобов`язання судового експерта під час перевірки допускати комісію до свого робочого місця та надавати копії других примірників висновків для проведення їх аналізу, інші матеріали з питань, що виникають під час перевірки, окрім порушення прав, може спричинити притягнення ОСОБА_1 до відповідальності як за ухилення судового експерта від проведення перевірки та перешкоджання її проведенню, так і за заборону розголошення отриманих судовим експертом відомостей досудового розслідування. Захист судом її порушених прав та інтересів забезпечить скасування такого Доповнення до графіка перевірок на 2021 р.

Поряд із цим відповідач у своєму відзиві вказує на безпідставність доводів позивача щодо відсутності у Міністерства та його міжрегіональних територіальних органів повноважень проводити перевірки діяльності судових експертів та затверджувати Графік таких перевірок, оскільки такі повноваження визначені у Положенні про Міністерство юстиції України, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №228 від 02.07.2014 р. (надалі - Положення №228), та Положенні про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженому наказом Мін`юсту №1707/5 від 23.06.2011 р. (надалі - Положення №1707/5).

При цьому відповідач заперечує проти викладеного у позові висновку щодо перевірки Міністерством саме господарської діяльності судових експертів у відповідності до вимог Закону №877, оскільки контроль за дотриманням цими експертами вимог нормативно-правових актів здійснюється шляхом перевірки організації діяльності судових експертів з питань виключно судово-експертної діяльності, тобто діяльність судових експертів пов`язана з виконанням процесуальної дії (проведенням судової експертизи) і врегульована спеціальним законодавством, у т.ч. Законом №4038 та Інструкцією про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженою наказом Мін`юсту №3505/5 від 12.11.2011 р. (надалі - Інструкція №3505/5).

Крім того, зі змісту відзиву вбачається, що оскільки затвердження Графіка перевірок на 2021 р. було без включення до нього судового експерта Педь І.В., тому, враховуючи повідомлення ЦМУ Мін`юсту про відкладення перевірки, відповідачем згідно з Інструкцією №3505/5 було правомірно затверджено Доповнення до графіка перевірок на 2021 р. із запланованою перевіркою позивача на січень-лютий 2021 р.

Водночас у відзиві наявні заперечення відповідача щодо можливості під час перевірки розголошення відомостей із охоронюваною законом таємницею, оскільки судовий експерт має право вимагати від членів комісії нерозголошення відомостей, що стали їм відомі під час проведення перевірки. При цьому відібрані під час перевірки висновки судових експертиз для проведення аналізу їх відповідності вимогам нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методикам проведення судових експертиз знеособлюються шляхом ретушування даних щодо суб`єктів призначення та проведення експертизи, учасників справи (провадження), інших відомостей, що не можуть бути розголошені. До того ж для проведення аналізу можуть бути відібрані висновки, в яких відсутні обмеження на розголошення відомостей, що мають охоронювану законом таємницю.

Також відповідач стверджує, що комісія здійснює перевірку лише у межах предмету, визначеного п.7 розділу IV Інструкції №3505/05, тому під час її проведення діяльність ТОВ «Експертна група «Ес Енд Ді», у складі якої працює Педь І.В., та повноваження судового експерта Педь І.В. як директора і володільця корпоративних прав Товариства не перевіряється, як і не має перевірятись будь-яких договорів чи іншої документації третьої особи-1.

За таких обставин, відповідач вважає, що процедура затвердження Доповнення до графіка перевірок на 2021 р., як і саме Доповнення до графіка перевірок на 2021 р. є правомірними та жодним чином не порушують права позивача. Зрештою, відсутність порушеного права ОСОБА_1 є підставою для відмови у задоволенні позову.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішенню спору по суті, і в залежності від встановленого суд приймає рішення про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» №3166-VI від 17.03.2011 р. (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин/надалі - Закон №3166) визначає організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України, у ч.1 ст.3 якого вказано, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України.

Організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України (ч.2 ст.3 Закону №3166).

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №3166 міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Територіальні органи міністерства утворюються у випадках, коли їх створення передбачено положенням про міністерство, затвердженим Кабінетом Міністрів України (ч.3 ст.13 Закону №3166).

У ч.3 ст.21 Закону №3166 вказано, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади. Типове положення про територіальні органи центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Поряд із цим відповідно до п.1 та п.2 Положення №228 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) Міністерство юстиції України (Мін`юст) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Мін`юст у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно із пп.5 п.3., пп.62 та пп.65 п.4 Положення №228 основними завданнями Мін`юсту є експертне забезпечення правосуддя. Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань організовує відповідно до законодавства експертне забезпечення правосуддя та проведення науково-дослідних робіт у галузі судової експертизи; здійснює контроль за організацією діяльності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.

Мін`юст здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи Мін`юсту (п.7 Положення №228).

У п.10 Положення №228 також вказано, що Мін`юст у межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету Міністрів України видає накази, здійснює організацію і контроль за їх виконанням. Накази Мін`юсту, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, видаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Накази Мін`юсту, видані у межах повноважень, передбачених законом, обов`язкові для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами.

У той же час відповідно до ст.13 Закону №3166 та Положення №228 наказом Міністерства затверджено Положенням №1707/5 (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), у п.1 якого вказано, що міжрегіональні управління Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління) підпорядковуються Міністерству юстиції України та є його територіальними органами.

Відповідно до пп.4.42 п.4 Положення №1707/5 міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за діяльністю атестованих судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ і здійснюють свою діяльність на підставі свідоцтва Мін`юсту та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів.

Отже, положення Конституції України та Закону №3166 визначають організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України, згідно із якими міністерство є центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

Положенням №228 Кабінетом Міністрів України покладається на Мін`юст експертне забезпечення правосуддя, відповідно до якого у галузі судової експертизи Мін`юст організовує відповідно до законодавства експертне забезпечення правосуддя, проведення науково-дослідних робіт та здійснює контроль за організацією діяльності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи Мін`юсту, у т.ч. на ЦМУ Мін`юсту, яке здійснює контроль за діяльністю атестованих судових експертів, що не є працівниками державних спеціалізованих установ і здійснюють свою діяльність на підставі свідоцтва Мін`юсту та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів.

Поряд із цим згідно із п.14 ст.92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, засади судової експертизи.

Так, Закон №4038 визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, орієнтованою на максимальне використання досягнень науки і техніки.

При цьому судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (ст.1 Закону №4038).

Положеннями ст.2 Закону №4038 передбачається, що законодавство України про судову експертизу складається із цього Закону, інших нормативно-правових актів. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачено законодавством України про судову експертизу, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 7 Закону №4038 встановлено, що судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Згідно із ч.1 та ч.3 ст.10 Закону №4038 судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

Поряд із цим відповідно до ст.7 Закону №4038 та з метою удосконалення організації здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, наказом Мін`юсту №3505/5 від 12.12.2011 р. «Про затвердження Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах» була затверджена Інструкція №3505/5, яка визначає особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах (далі - судовий експерт), а також порядок здійснення контролю за дотриманням цими експертами вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методик проведення судових експертиз.

У п.2 Інструкції №3505/5 зазначено, що призначення судових експертиз та експертних досліджень судовим експертам, їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кодексом адміністративного судочинства України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. №53/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 03.11.1998 р. за №705/3145 (із змінами), а також іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи та цією Інструкцією.

Ця Інструкція поширюється на судових експертів, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів (п.3 Інструкції №3505/5).

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що правовою основою судово-експертної діяльності є Конституція України, процесуальне законодавство України, міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Закон №4038 та інші нормативно-правові акти України, що регулюють судово-експертну діяльність.

Загальні засади діяльності судового експерта викладені cаме у Законі №4038, норми якого окреслюють основні права, обов`язки та відповідальність судових експертів, порядок їх атестації, питання оплати праці та соціального захисту, а також деякі особливості міжнародного співробітництва в галузі судової експертизи. Натомість призначення та організація проведення судових експертиз й експертних досліджень, оформлення їх результатів, правовий статус судових експертів, їх обов`язки, права та відповідальність, умови і правила здійснення судово-експертної діяльності здійснюються у порядку, визначеному процесуальним законодавством України та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.2 Закону №877 дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

У розумінні Закону №877 державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Під господарською діяльністю у Господарському кодексі України розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Держава здійснює контроль і нагляд за господарською діяльністю суб`єктів господарювання у таких сферах: збереження та витрачання коштів і матеріальних цінностей суб`єктами господарських відносин - за станом і достовірністю бухгалтерського обліку та звітності; фінансових, кредитних відносин, валютного регулювання та податкових відносин - за додержанням суб`єктами господарювання кредитних зобов`язань перед державою і розрахункової дисципліни, додержанням вимог валютного законодавства, податкової дисципліни; цін і ціноутворення - з питань додержання суб`єктами господарювання державних цін на продукцію і послуги; монополізму та конкуренції - з питань додержання антимонопольно-конкурентного законодавства; земельних відносин - за використанням і охороною земель; водних відносин і лісового господарства - за використанням та охороною вод і лісів, відтворенням водних ресурсів і лісів; виробництва і праці - за безпекою виробництва і праці, додержанням законодавства про працю; за пожежною, екологічною, санітарно-гігієнічною безпекою; за дотриманням норм і правил, якими встановлено обов`язкові вимоги щодо умов здійснення господарської діяльності; споживання - за якістю і безпечністю продукції та послуг; зовнішньоекономічної діяльності - з питань технологічної, економічної, екологічної та соціальної безпеки.

Таким чином, Закон №877 слід застосовувати до правовідносин, що виникають у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарської діяльності вимог законодавства у відповідній сфері. Предметом регулювання цього Закону є повноваження органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб, їх статус та загальні умови і порядок здійснення контролю і нагляду, межі та порядок реалізації цих повноважень.

Разом з тим, відповідно до преамбули Закону №4038 цей Закон визначає правові, організаційні і фінансові основи судово-експертної діяльності з метою забезпечення правосуддя України незалежною, кваліфікованою і об`єктивною експертизою, що є дослідженням на основі спеціальних знань у відповідній галузі з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Відтак, під час здійснення контролю за дотриманням судовими експертами вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методик проведення судових експертиз уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами спеціального закону, а саме - Закону №4038, зокрема, якщо предметом контролюючих заходів є експертне забезпечення правосуддя та проведення науково-дослідних робіт у галузі судової експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Мін`юсту від 31.01.2007 р. ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення економічних експертиз та видано свідоцтво №1082. Отже, судово-експертна діяльність позивача здійснюється в процесі судочинства, що полягає в організації та проведенні судової експертизи, тому контроль за дотриманням судовим експертом Педь І.В. вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності, порядок та механізм його здійснення встановлюється, окрім Закону №4038 та процесуального законодавства, також іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють судово-експертну діяльність, у т.ч Інструкцією №3505/5.

Згідно із цим висновки позивача про відсутність у Мін`юсту та його міжрегіональних територіальних органів повноважень здійснювати контроль за організацією діяльності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, та поширення на такі дії положення Закону №877 суд вважає помилковими.

У той же час контроль за дотриманням судовими експертами нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності визначено розділом IV Інструкції №3505/5.

Так, відповідно до п.п.1-7 вказаного розділу Інструкції №3505/5 контроль за організацією діяльності судових експертів здійснюється шляхом перевірки дотримання ними вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методик проведення судових експертиз (далі - перевірка). Перевірка здійснюється Міністерством юстиції України та його міжрегіональними територіальними органами із залученням судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - НДУСЕ).

Міжрегіональні територіальні органи здійснюють такі види перевірок:

- планова перевірка діяльності судового експерта;

- позапланова контрольна перевірка діяльності судового експерта;

- перевірка відповідності робочого місця.

Міністерство юстиції України здійснює перевірку діяльності судового експерта за обґрунтованими зверненнями юридичних і фізичних осіб, в яких викладено обставини, що свідчать про конкретні порушення судовим експертом вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та/або методик проведення судових експертиз. Така перевірка здійснюється відповідно до Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2015 р. №301/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 04.03.2015 р. за №249/26694.

Планова перевірка діяльності судового експерта проводиться не частіше одного разу на три роки. Позапланова контрольна перевірка діяльності судового експерта та перевірка відповідності робочого місця проводяться за потреби. Планова і позапланова контрольна перевірки діяльності судового експерта та перевірка відповідності робочого місця проводяться за місцезнаходженням судового експерта.

Планова перевірка діяльності судового експерта проводиться на підставі графіка проведення планових перевірок діяльності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі - Графік перевірок), за формою, наведеною у додатку 6 до цієї Інструкції. Строк проведення перевірок становить не більше 30 календарних днів.

Згідно із п.6 розділу IV Інструкції №3505/5 Графік перевірок для кожного міжрегіонального територіального органу затверджується щороку керівником структурного підрозділу Міністерства юстиції України, на який покладено функції організаційно-управлінського та науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності, за поданням міжрегіонального територіального органу. Пропозиції до Графіка перевірок на наступний рік подаються до Міністерства юстиції України не пізніше 15 грудня поточного року у двох примірниках. Графік перевірок оприлюднюється шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України не пізніше ніж 01 лютого року, в якому проводитимуться перевірки.

Перший примірник Графіка перевірок надсилається до відповідного міжрегіонального територіального органу, другий - залишається у Міністерстві юстиції України. Копію Графіка перевірок Міністерство юстиції України надсилає до НДУСЕ відповідно до зон регіонального обслуговування науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі - Зони регіонального обслуговування) згідно з додатком 7 до цієї Інструкції.

Предметом планової перевірки діяльності судового експерта є встановлення:

1) наявності матеріально-технічної бази (приміщення, робочого місця судового експерта, сейфів, інструментального оснащення, спеціального обладнання згідно з додатком 1 до цієї Інструкції, методичної літератури (довідники, посібники, типові нормативи тощо));

2) відповідності терміну дії свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта терміну здійснення судово-експертної діяльності;

3) наявності Журналу;

4) наявності других примірників висновків судових експертиз та експертних досліджень у наглядових провадженнях і відповідності їх реєстрації у Журналі;

5) відповідності видів експертиз, проведених судовими експертами, експертним спеціальностям, зазначеним у свідоцтві про присвоєння кваліфікації судового експерта;

6) відповідності висновків вимогам нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності та методикам проведення судових експертиз шляхом проведення їх аналізу.

Для проведення аналізу висновків під час перевірки у судового експерта, діяльність якого перевіряється, відбираються копії других примірників висновків у кількості трьох висновків за кожною експертною спеціальністю, які надсилаються до НДУСЕ відповідно до Зон регіонального обслуговування.

Підготовка висновків для проведення аналізу та оформлення його результатів здійснюється відповідно до Положення про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2015 року № 301/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 04 березня 2015 року за № 249/26694.

Згідно із п.11-16 розділу IV Інструкції №3505/5 для проведення перевірки утворюється комісія, склад якої затверджує орган, що проводитиме перевірку.

Судовий експерт попереджається про перевірку за 10 календарних днів до початку її проведення. Повідомлення про проведення перевірки складається за зразком згідно з додатком 8 до цієї Інструкції. Повідомлення про проведення перевірки надсилається судовому експерту рекомендованим поштовим відправленням за місцем його роботи. Повідомлення про проведення перевірки також направляється судовому експерту на електронну пошту, зазначену в державному Реєстрі атестованих судових експертів (за її наявності). Обчислюючи строки для повідомлення судового експерта про проведення перевірки, слід враховувати нормативні строки на пересилання письмової кореспонденції, установлені законодавством. У разі надходження повідомлення про проведення перевірки на адресу юридичної особи, у складі якої працює судовий експерт, її керівник зобов`язаний невідкладно довести до відома судового експерта дату проведення перевірки.

Під час перевірки комісія має право: заходити до приміщення, де розміщене робоче місце судового експерта; відбирати копії других примірників висновків експерта для проведення їх аналізу; отримувати від судового експерта пояснення щодо його діяльності.

Комісія зобов`язана: здійснювати перевірку повно, об`єктивно та неупереджено; не розголошувати відомості, що стали їй відомі під час проведення перевірки; приймати від судового експерта заяви, зауваження, пояснення щодо перебігу перевірки; надати судовому експерту акт за результатами перевірки.

Судовий експерт має право: вимагати пред`явлення членами комісії службового посвідчення; бути присутнім під час здійснення перевірки; вимагати від членів комісії нерозголошення відомостей, що стали їм відомі під час проведення перевірки; звертатися до комісії із обґрунтованою заявою щодо проведення аналізу висновків в іншій НДУСЕ; одержувати примірник акта за результатами перевірки; підписувати акт із зауваженнями або відмовитися від його підписання; надавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження або заперечення до акта та доданих до нього документів.

Судовий експерт зобов`язаний: допускати комісію до свого робочого місця; надавати копії других примірників висновків для проведення їх аналізу, а також інші матеріали та пояснення з питань, що виникають під час перевірки; виконувати вимоги щодо усунення виявлених недоліків.

За вимогами п.19 розділу IV Інструкції №3505/5 за наявності об`єктивних підстав, які унеможливлюють проведення перевірки, що підтверджується відповідним документом, строки перевірки переносяться. Документ, що підтверджує обставини, які унеможливлюють проведення перевірки, судовий експерт надає органу, що проводитиме перевірку. Перенесення строків перевірки здійснюється на підставі наказу, що видає орган, що проводитиме перевірку.

У разі ухилення судового експерта від проведення перевірки або перешкоджання її проведенню про це складається акт. Акт складається у двох примірниках. Перший примірник акта залишається у міжрегіональному територіальному органі, другий - надсилається судовому експерту рекомендованим поштовим відправленням та на електронну пошту (за наявності). Ухилення судового експерта від проведення перевірки та перешкоджання її проведенню є підставами для порушення питання про притягнення судового експерта до дисциплінарної відповідальності (п.20 розділу IV Інструкції №3505/5).

Отже Інструкція №3505/5 встановлює чіткий порядок організації, призначення та здійснення проведення планової перевірки діяльності судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, визначає мету такої перевірки, права та обов`язки її учасників, а також передбачає наслідки у разі ухилення судового експерта від проведення перевірки або перешкоджання її проведенню.

При цьому для здійснення міжрегіональним територіальним органом Міністерства контролю за організацією діяльності судових експертів шляхом проведення планової перевірки діяльності судового експерта у відповідності до вимог Інструкції №3505/5 єдиною підставою є саме Графік таких перевірок, який затверджується щороку керівником структурного підрозділу Міністерства юстиції України, на який покладено функції організаційно-управлінського та науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності, за поданням міжрегіонального територіального органу.

Таким чином, у системному зв`язку положення Інструкції №3505/5 та Положення №1707/5 станом на 19.01.2021 р. слід розуміти так, що керівник структурного підрозділу Міністерства юстиції України, на який покладено функції організаційно-управлінського та науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності, відповідно до покладених на нього завдань має повноваження у процесі здійснення контролю за діяльністю судових експертів затверджувати для кожного міжрегіонального територіального органу Графік перевірок за поданням міжрегіонального територіального органу. Тобто Міністерство та його міжрегіональний територіальний орган мають повноваження затверджувати Графіки перевірок та проводити на їх підставі перевірки судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ.

Слід зазначити, що станом на 19.01.2021 р. Інструкція №3505/5 не регламентувала порядку внесення змін до вже затвердженого та оприлюдненого Графіка перевірок, до того ж не передбачала заборон вносити зміни та доповнення до затвердженого річного Графіка перевірок.

Більше того, з 18.06.2021 р. почали діяти зміни, внесені наказом Міністерства юстиції України №2117/5 від 10.06.2021 р. «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності», якими п.6 розділу IV Інструкції №3505/5 доповнено новим абзацом четвертим, що передбачає за потреби можливість вносити зміни до Графіка перевірок, що затверджуються керівником структурного підрозділу Міністерства юстиції України, на який покладено функції організаційно-управлінського та науково-методичного забезпечення судово-експертної діяльності, та оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України протягом 5 календарних днів після їх затвердження.

Судом встановлено, що 08.01.2020 р. начальником ЦМУ Мін`юсту був затверджений Графік перевірок на 2020 р., до якого включено судового експерта Педь І.В. із запланованим проведенням перевірки на листопад 2020 р.

Згідно із цим 13.11.2020 р. ОСОБА_1 отримано від Управління Повідомлення №5608/9 щодо проведення комісією 23.11.2020 р. планової перевірки згідно із відповідним Графіком перевірок. Проте оскільки така перевірка не відбулась, 27.11.2020 р. комісією ЦМУ Мін`юсту був складений Акт відкладення перевірки із зазначенням у ньому такої причини непроведення перевірки як недопуск комісії до її проведення.

30.12.2020 р. директором Департаменту експертного забезпечення правосуддя Мін`юсту затверджений Графік перевірок на 2021 р. без включення до нього судового експерта Педь І.В., проте 19.01.2021 р. до цього Графіка перевірок було також затверджене Доповнення із зазначенням судового експерта Педь І.В., строк проведення перевірки - січень/лютий. Зазначені графіки оприлюднені на офіційному веб-сайті Міністерства.

При цьому з матеріалів справи вбачається, а сторонами не спростовується, що відповідачем було попереджено судового експерта Педь І.В. про перевірку вчасно шляхом надсилання Повідомлення №247.

Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про дотримання відповідачем передбаченого Інструкцією №3505/5 порядку з метою здійснення контролю за організацією діяльності судового експерта шляхом перевірки дотримання ним вимог нормативно-правових актів з питань судово-експертної діяльності, тому посилання позивача про відсутність у Мін`юсту повноважень на проведення перевірки діяльності судового експерта ОСОБА_1 на підставі Доповнення до графіка суд вважає хибними.

У той же час слід вказати, що положення ч.1 та ч.2 ст.55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Крім того, згідно із п.2 ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

При цьому суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч.2 ст.55 Конституції України (п.1 резолютивної частини рішення №6-зп від 25.11.1997 р., п.1 резолютивної частини рішення №9-зп від 25.12.1997 р. та п.1 резолютивної частини рішення №19-рп/2011 від 14.12.2011 р.).

У рішенні №19-рп/2011 від 14.12.2011 р. Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.2 ст.3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Системне тлумачення ст.55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч.2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Тобто гарантоване ст.55 Конституції України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом п.1 та п.2 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Враховуючи вищенаведене, публічно-правовим спором є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

У свою чергу, невід`ємним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Отже, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи. Так само протиправним є покладення на особу додаткового обов`язку, який не випливає зі змісту конкретних правовідносин за участі цієї особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, гарантоване ст.55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення

Здійснюючи передбачене ст.55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір.

Поряд із цим індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

З огляду на викладене суд зазначає, що при включенні судового експерта Педь І.В. до Графіка перевірок на 2021 р. Управління здійснювало делеговані владні повноваження. Такі дії в подальшому призводять до здійснення ЦМУ Мінюсту планової перевірки на підставі затвердженого Доповнення до графіка перевірок на 2021 р., початку якої передує направлення повідомлення про проведення перевірки.

Таким чином, судом не приймаються до уваги посилання позивача на порушення комісією порядку проведення перевірки, призначеної на 23.11.2020 р., та складання Акта відкладення перевірки, оскільки у розумінні ст.73 КАС України такі обставини не є предметом доказування у даній справі та не підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, адже підставою для її проведення був Графік перевірок на 2020 р.

В даному випадку питання правомірності призначення та проведення перевірки, призначеної на підставі Доповнення до графіка перевірок на 2021 р., можуть бути предметом доказування в адміністративній справі про оскарження рішення, прийнятого за результатами такої перевірки, якщо судовий експерт буде посилатися на ці обставини як на підставу позову.

При цьому суд погоджується із запереченням відповідача щодо можливості під час перевірки розголошення відомостей із охоронюваною законом таємницею, оскільки судовий експерт має право вимагати від членів комісії нерозголошення відомостей, що стали їм відомі під час проведення перевірки. До того ж для проведення аналізу висновків других судових експертиз комісією під час перевірки можуть бути відібрані висновки, в яких відсутні обмеження на розголошення відомостей, що мають охоронювану законом таємницю.

Більше того, обґрунтованими є доводи відповідача, що комісія здійснює перевірку лише у межах предмету, визначеного п.7 розділу IV Інструкції №3505/05, тому під час її проведення діяльність ТОВ «Експертна група «Ес Енд Ді», у складі якої працює Педь І.В., та повноваження судового експерта Педь І.В. як директора і володільця корпоративних прав Товариства не перевіряється, як і не має перевірятись будь-яких договорів чи іншої документації третьої особи-1.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що подання позивачем 29.01.2021 р. позовної заяви про визнання протиправним та скасування Доповнення до графіка перевірок на 2021 р. не зупиняло його дію, не було перешкодою в його реалізації та не могло змінити терміни проведення планової перевірки судового експерта Педь І.В., призначеної на 02.02.2021 р., а тому з огляду на факт вичерпання таким Доповненням дії, його оскарження та наступне скасування не може призвести до відновлення порушеного права. Належним способом захисту порушеного права у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Оскільки наслідком розв`язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб`єктивного права судового експерта Педь І.В., а оскаржувані дії (затвердження Доповнення до графіка) в даному випадку не породжують для останнього настання юридичних наслідків і безпосередньо не впливають на його права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, тому обраний позивачем спосіб захисту свого права шляхом оскарження дій щодо затвердження Доповнення до графіка перевірок на 2021 р. та його скасування не забезпечить відновлення суб`єктивного права позивача як на момент звернення до суду, так і на момент прийняття судового рішення.

Підсумовуючи вищевикладене, наведені у сукупності обставини та досліджені документальні докази, суд вважає достатніми для висновку про те, що чинним законодавством України передбачені повноваження Мін`юсту та його міжрегіональних підрозділів проводити перевірки судово-експертної діяльності приватних судових експертів, які не є працівниками державних експертних установ, та віднесено до їх повноважень затвердження графіків таких перевірок, а тому Графік проведення планових перевірок діяльності судових експертів, які не є працівниками державних експертних установ, на 2021 р. (доповнення), затверджений директором Департаменту експертного забезпечення правосуддя Мін`юсту 19.01.2021 р., щодо судового експерта Педь І.В. є правомірним, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо його скасування.

Інші доводи сторін не спростовують викладеного та не доводять протилежного.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Так, позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні) сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01 від 06.09.2005 р., п.89), «Проніна проти України» (заява №63566/00 від 18.07.2006 р., п.23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04 від 10.02.2010 р., п.58) принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 09.12.1994 р., п.29).

Відповідно до ч.5 та ч.8 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно із ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За вимогами ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність затвердження Доповнення до графіка.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, яка не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя Н.В. Клочкова