Справа № 640/15021/21
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року м. Київ № 640/15021/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Данилюк Ольги Борисівни під час винесення нею постанови від 25 березня 2021 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 ;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Данилюк Ольги Борисівни від 25 березня 2021 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем оскаржувану постанову винесено протиправно, оскільки дублікат виконавчого документа було подано відповідачу з пропуском строку, передбаченого статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 640/15021/21. З огляду на характер спірних правовідносин і предмет доказування розгляд справи судом вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) з урахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби.

Відповідач проти позову заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав суду матеріали виконавчого провадження № 41086771.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2012 у справі №1-407/12 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого п.3 ст. 27, ч.2 ст. 289 КК України, і призначено йому покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2013 змінено вирок Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2012 та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 19.03.2013 - пом`якшена ОСОБА_1 із застосуванням ст. 69 КК України покарання за п.3 ст. 27, ч.2 ст. 289 КК України до обмеження волі на строк 5 років з конфіскацією майна, яке є його власністю.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2012 набрав законної сили 19.03.2013.

11.04.2013 Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №1-407/12 про конфіскацію у ОСОБА_1 все майно, яке належить йому на праві власності.

На підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Житниковим С.С. відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову ВП № 41086771 від 04.12.2013.

У зв`язку з втратою виконавчого провадження № 41086771 по виконанню виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2013 №1-407/12 Дарницький районний ВДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві звернувся до Печерського районного суду міста Києва з поданням про видачу дублікату виконавчого документа.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21.01.2020 задоволено подання та видано дублікат виконавчого листа на підставі вироку Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2012 зміненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.07. 2013 у кримінальній справі № 1-407/12 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого п. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 289 КК України, яким конфісковано у ОСОБА_1 все майно, яке належить на праві власності в дохід держави.

21.12.2020 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов дублікат виконавчого листа № 1-407/12.

25.03.2021 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: частина кв. АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім:

1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною;

2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету;

3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;

4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи;

5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини;

6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності;

7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб;

8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена;

9) рішень про конфіскацію майна;

10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;

11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За приписами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З метою ефективної реалізації покладених на виконавця завдань щодо здійснення заходів примусового виконання рішень закон наділяє його широкими повноваженнями (правами), зокрема, правом накладати арешт на майно боржника.

Порядок арешту і вилучення майна (коштів) боржника регламентований ст. 56 Закону № 1404-VIII.

За приписом вказаної норми арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

З наведених приписів законодавства суд приходить до висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Не погоджуючись з постановою про арешт майна боржника, позивач звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції Закону №2677-VI, який діяв на момент видачі виконавчого листа від 11.04.2013) виконавчий лист, виданий на підставі вироку суду в кримінальній справі може бути пред`явлений до примусового виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Позивач зауважив, що дублікат виконавчого листа суд видав 21.12.2020, тобто після набрання чинності Законом №2677-VI, тому строк пред`явлення виконавчого листа повинен визначатися цим законом і становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили (07.03.2011). Оскільки питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання судом не вирішувалося, позивач вважає, виконавчий документ був пред`явлений до виконання поза межами строків, установлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999.

Суд критично ставиться до наведених тверджень позивача, з огляду на наступне.

Як було установлено судом вище, на виконання вироку Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2012 у справі №1-407/12, який набрав законної сили 19.03.2013, Печерським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №1-407/12 від 11.04.2013 про конфіскацію у ОСОБА_1 все майно, яке належить йому на праві власності.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

З аналізу вищезазначених положень Закону України № 606-XIV від 21.04.1999 вбачається, що строк пред`явлення виконавчого листа Печерським районним судом м. Києва №1-407/12 від 11.04.2013 складає 1 рік з дня набрання законної сили вироку Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2012 у справі №1-407/12, тобто до 19.03.2014.

З матеріалів справи убачається, що 04.12.2013 на підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві Житниковим С.С. відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову ВП № 41086771 від 04.12.2013.

За наведених обставин суд дійшов висновку, виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва №1-407/12 від 11.04.2013 було подано до виконання в межах встановленого законодавцем строку пред`явлення документів до виконання.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що постанова Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про відкриття виконавчого провадження 41086771 від 04.12.2013 позивачем не оскаржувалася.

З матеріалів справи також установлено, що виконавче провадження № 41086771 по виконанню виконавчого листа №1-407/12 від 11.04.2013, виданого Печерським районним судом м. Києва, було втрачено при виконанні державним виконавцем Житніковим С.С., про що свідчить акт втрати виконавчого документа від 11.11.2019.

У зв`язку з втратою виконавчого провадження № 41086771 по виконанню виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2013 №1-407/12 Дарницький районний ВДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві звернувся до Печерського районного суду міста Києва з поданням про видачу дублікату виконавчого документа.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 21.01.2020 задоволено подання та видано дублікат виконавчого листа на підставі вироку Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2012 зміненого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09.07.2013 у кримінальній справі № 1-407/12 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого п. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 289 КК України, яким конфісковано у ОСОБА_1 все майно, яке належить на праві власності в дохід держави.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25.11.2020 у справі № 1-407/12 ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2020 про видачу дублікату виконавчого листа у кримінальній справі № 1-407/12 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 09.12.2020 у справі №1-407/12 відмовлено у відкритті касаційного провадження на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2020 та ухвалу Київського апеляційного суду від 25.11.2020.

21.12.2020 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов дублікат виконавчого листа № 1-407/12.

Суд зауважує, що видача дублікату виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва №1-407/12 від 11.04.2013 в даному випадку не впливає на строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання, оскільки, як було встановлено судом, виконавче провадження за даним виконавчим листом було вже відкрите в межах встановлених законодавством строків.

Доводи позивача про те, що виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва № 1-407/12 від 11.04.2013 був повернутий постановою державного виконавця №ВП 37952278 від 28.09.2017 про закінчення виконавчого провадження, суд вважає неспроможними, оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин позивач суду не надав.

Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції чинній, станом на час виникнення спірних правовідносин) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та другою статті 56 вказаного Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (абзац другий частини другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016).

У ході судового розгляду справи встановлено, що державним виконавцем здійснено запити з метою виявлення майна боржника ОСОБА_1 , зазначене також підтверджується наявними у матеріалах справи відповідями на запити, та прийнято постанову про арешт майна боржника у ВП № 41086771 від 25.03.2021.

Обставин, які б вказували на те, що державний виконавець, коли виносив спірне рішення, діяв неправомірно (зокрема, що він не мав законних підстав накладати арешт відповідно до постанови про арешт майна боржника від 25.03.2021 та не мав повноважень для ухвалення такого рішення чи діяв у неправомірний спосіб) у справі не встановлено.

Таким чином, під час судового розгляду справи позовні вимоги не знайшли свого нормативного та документального підтвердження.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, компенсації не підлягають.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлення та підписано - 25.10.2021.

Суддя Т.П. Балась