Справа № 520/18971/2020
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 р. Справа № 520/18971/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.04.21 по справі №520/18971/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексу - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області в Харківській області №26/01 від 05.10.2020 яким їй відмовлено у переході з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 від 09.07.2003 (далі - Закон №1058) на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області призначити (шляхом переведення) їй пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 задоволено позов.

Скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області №26/01 від 05.10.2020 яким відмовлено ОСОБА_1 у переході з пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області призначити (шляхом переведення) ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що згідно з п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015, на призначення пенсії відповідно до статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 мають право особи, які на день набрання чинності Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у ст. 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Згідно до заяви від 29.09.2020 позивачем надано довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавку за ранг та вислугу років) від 24.09.2020 №26/2197, та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу на посадах державної служби від 25.09.2020 №26/2199. Оскільки станом на 01.05.2016 стаж державної служби позивача складає 16 років 3 місяці 1 день, право на перехід на пенсію за віком, згідно Закону України "Про державну службу", відповідно наданої довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особи, яка має не менше 20 років стажу на посадах державної служби від 25.09.2020 №26/2199 відсутнє.

Згідно з довідкою про складові заробітної плати від 24.09.2020 №26/2197 здійснювати перехід на пенсію за віком, згідно Закону України "Про державну службу" не доцільно, так як розмір пенсії зменшується.

12.07.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду м. Харкова відкрито апеляційне провадження по справі №520/18971/2020.

28.07.2021 від представника позивача надійшов відзив, в якому він просив апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Харківській області - залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 по справі №520/18971/2020 - залишити без змін.

Зазначив, що стаж роботи ОСОБА_1 понад 20 років на державній службі, що підтверджується довідкою №26/227 від 17.12.2020 виданою Управлінням Служби Безпеки України в Харківській області та трудовою книжкою. Таким чином позивач має достатній стаж державної служби на відповідних посадах для застосування правил п. 10 розділу ХІ Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

27.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду м. Харкова справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів і вимог.

Судом апеляційної інстанції встановлено.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію «за віком», що підтверджується копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.10.2019.

Згідно із копією витягу з наказу від 24.09.2020 позивача звільнено з роботи за п. 4 ст. 36 (за ініціативи працівник у зв`зку із виходом на пенсію) та ст 38. КЗпП України та припинено державну службу відповідно до п. 1 ст. 86 (за власним бажанням) Закону України «Про державну службу».

Позивач, 29.09.2020 звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою щодо переходу з пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

Рішенням №26/01від 05.10.2020 відповідач відмовив їй в переході з пенсії за віком згідно Закону №1058 на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу».

З копії рішення вбачається, що позивач разом із заявою від 29.09.2020 надала довідку про складові заробітної плати від 24.09.2020 №26/2197 та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше 20 років стажу на посадах державної служби від 25.09.2020 № 26/2199.

Так, у спірному рішенні зазначено, що єдиною підставою для відмови у переведенні позивача на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» є відсутність необхідного стажу державної служби станом на 01.05.2016 (стаж роботи позивача на посадах віднесених до відповідних посад державної служби станом на 01.05.2016 складає 16 років 3 місяці 1 день).

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовну заяву, виходив з того що позивач має право на отримання пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України Про державну службу №889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII), яким визначено певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, втратив чинність Закон України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 року (далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону №889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058.

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону №3723-XII передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII та Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Постанова №637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 01.05.2016. ОСОБА_1 з 01.02.2000 по 24.09.2020 працювала на посаді спеціаліста з присвоєнням рангів державного службовця в Управлінні Служби безпеки України в Харківській області.

Вказана вище інформація також підтверджена довідкою №26/227 від 17.12.2020, виданою Управлінням Служби Безпеки України в Харківській області.

Відповідно до ст. 10 Закону №1058 особі, яка має право на різні види пенсій (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначають один з цих видів пенсій за її вибором.

Нормами статті 45 цього Закону визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі інформації про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших відомостей, що знаходяться на час переведення у пенсійній справі, а також додаткових документів, отриманих органами Пенсійного фонду.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся після досягнення пенсійного віку, визначеного ст. 26 Закону №1058-ІV до пенсійного органу з заявою про перехід з пенсії за віком, займала посаду державної служби та мала понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців та мала відповідний страховий стаж, з якого більше 20 років - робота на посадах державної служби.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач має право на перехід з одного виду пенсії на інший з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та статті 37 Закону № 3723-XII, як наслідок наявні підстави для визначення протиправним оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Харківській області.

Посилання апелянта на відсутність права у позивача на перехід на пенсію, згідно Закону України «Про державну службу», колегія суддів вважає необґрунтованими з вище зазначених підстав.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованими, а аргументи наведені в апеляційний скарзі не спростовують правомірності висновків , викладених у ньому.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 по справі №520/18971/2020 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк