Справа № 640/22306/21
Суддя: Аверкова В.В.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року м. Київ № 640/22306/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Аверкової В. В., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуджи-Торг"

до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва

Русецького Павла Сергійовича

треті особи 1) Акціонерне товариство "Сбербанк";

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд Девелопмент"

про зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фуджи-Торг" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича, третя особа - Акціонерне товариство "Сбербанк", в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просить суд зобов`язати відповідача прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження № 66165215.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що виконавчий напис № 489 видний 12 серпня 2020 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 6616521, підроблений, оскільки приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Занудіна О.І., яка його видала не працює з 2017 року. Також зазначено, що виконавче провадження було відкрито з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки місцезнаходження ТОВ "Фуджи-Торг" - місто Харків, тому відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва є протиправним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Зобов`язано відповідача надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові докази, наявні у відповідача та належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 66165215.

25 серпня 2021 року відповідач через канцелярію суду подав належним чином засвідченні копії матеріалів виконавчого провадження № 66165215 та відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що у поданому до примусового виконання виконавчого напису визначено фактичне місцезнаходження боржника - місто Київ. Також відповідачем зазначено, що інформація, що була надана позивачем, стосовно перебування приватного нотаріуса з 2017 року на пенсії за віком, прийнята відповідачем до уваги, та 10 серпня 2021 року направлено вимогу до Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ), для надання офіційної відповіді, щодо дати припинення діяльності приватного нотаріуса Занудіної О.І.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Конкорд Девелопмент" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Запропонувано третій особі подати до суду протягом 5-ти днів з дня отримання даної ухвали письмові пояснення з приводу предмету позову, разом із доказами вручення таких пояснень учасникам справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року замінено третю особу - 2 у справі № 640/22306/21 з Товариства з обмеженою відповідальністю "Конкорд Девелопмент" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Верес Прайд".

У судовому засіданні 14 вересня 2021 року суд, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, перейшов до подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

28 вересня 2021 року до суду від відповідача надійшла заява до якої додано копії листів-роз`яснень Міністерства юстиції України. До вказаної заяви надано докази її направлення учасникам справи.

Також, до вказаної заяви надано постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 17 вересня 2021 року № 66165215, у зв`язку з надходженням заяви представника стягувача від 01 серпня 2021 року про повернення виконавчого документу стягувачу згідно пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року зобов`язано приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича надати суду протягом 2-х днів з дня отримання даної ухвали належним чином засвідчену копію заяви стягувача про повернення виконавчого документу подану в межах виконавчого провадження № 66165215.

08 жовтня 2021 року відповідачем на вимоги ухвали суду від 04 жовтня 2021 року до суду надано належним чином засвідчену копію заяви стягувача про повернення виконавчого документу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 21 липня 2021 року до приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Русецького Павла Сергійовича звернувся керівник ТОВ "Конкорд Девелопмент" із заявою про відкриття виконавчого провадження.

До вказаної заяви було додано виконавчий напис № 489 від 12 серпня 2020 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І.

21 липня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66165215 щодо примусового виконання виконавчого напису № 489 від 12 серпня 2020 року виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. про стягнення з ТОВ "Фуджи-Торг" на користь "Конкорд ТОВ Девелопмент" заборгованість за договором позики №17/30-1 від 01 квітня 2019 року, строк виконання зобов`язань за якими настав 01 червня 2020 року, а саме - 950 000 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч) гривень, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса у розмірі 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Також, 21 липня 2021 року приватним виконавцем в межах виконавчого провадження № 66165215 винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника.

10 серпня 2021 року відповідачем в межах виконавчого провадження № 66165215 винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесено зміни в автоматизованій системі виконавчого провадження щодо боржника, а саме: замість Індекс: 02093 зазначено Індекс: 61166; замість Адреса.КОАТУУ: м. Київ зазначено Адреса.КОАТУУ: Харківська обл., м. Харків; замість Адреса: вул. Бориспільська, 11-А зазначено Адреса: проспект Науковий, буд. 40, оф. 656.

10 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив скасувати постанову від 21 липня 2021 року, винесену в рамках виконавчого провадження № 66165215, а провадження закрити.

У вказаній заяві позивач зазначив, що ВП № 66165215 відкрито на підставі підробленого виконавчого напису № 489 від 12 серпня 2020 року, оскільки приватний нотаріус Занудіна О.І. з 2017 року перебуває на пенсії.

11 серпня 2021 року приватним виконавцем направлено заяву до Дніпровського районного управління Національної поліції України про вчинення кримінального порушення.

12 серпня 2021 року відповідач звернувся до Міністерства юстиції України та до Ради приватних виконавців України із зверненнями в яких просив надати роз`яснення з наступних питань:

чи правомірними будуть дії приватного виконавця, пов`язані з винесенням постанови про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до пукну 1 частини першої 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи факт повернення оригіналу підробленого документа стягувачу;

які додаткові дії мають бути вжиті приватним виконавцем, передбачені чинним законодавством, для повного та всебічного з`ясування усіх обставин, збереження доказів та притягнення винних осіб до відповідальності.

На вказаний запит Міністерство юстиції України листом від 16 вересня 2021 року № 80542/79328-33-21/20.5.1 повідомило позивача про те, що статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» визначено чіткий та вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачу та водночас, роз`яснено, що наявність або відсутність підстав для застосування статті 37 Закону у конкретному виконавчому провадженні має визначатись виконавцем, який здійснює таке виконавче провадження.

17 вересня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову № 66165215 про повернення виконавчого документу стягувачу, згідно пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

У вказаній постанові зазначено, що до приватного виконавця надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу стягувачу.

Вважаючи дії приватного виконавця протиправними щодо відкриття виконавчого провадження № 66165215, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі по тексту - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі по тексту - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 4 вказаного Закону, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий напис, на підставі якого відкрито виконавче провадження, містить всі необхідні вимоги зазначенні у частині першій статті 4 Закону № 1404-VIII.

Частино четвертою статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Позивач однією з підстав позову зазначає, що приватним виконавцем було порушено Закон № 1404-VIII, оскільки виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

З матеріалів справи вбачається, що позивач (ТОВ "Фуджи-Торг") зареєстрований в м. Харкові.

Водночас, у виконавчому написі № 489 від 12 серпня 2020 року виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Занудіною О.І. зазначено фактичне місцезнаходження боржника - м. Київ.

Отже, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки в ньому було зазначено місцезнаходження боржника м. Київ.

Щодо тверджень позивача, що виконавчий напис від 04 липня 2016 року № 13744 є безпідставним та незаконним, суд зазначає наступне.

Єдиним способом скасування виконавчого напису нотаріуса є звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2020 року № 754/16184/16-ц підставами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є недотримання, визначеної Законом України «Про нотаріат», процедури вчинення виконавчих написів.

Тобто, при оспорюванні виконавчого напису, позивач звертається з позовом про визнання їх такими, що не підлягають виконанню, у випадку, якщо суми, на які вчинено виконавчий напис не є безспірними, або ж стягувач не надав нотаріусу усі документи, які підтверджують заборгованість, чи пропущений строк вчинення виконавчого напису.

Проте, матеріали справи не містять докази того, що напис № 489 від 12 серпня 2020 року у судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто для задоволення адміністративного позову суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Своєю чергою, позивачу при зверненні до суду необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Суд, враховуючи повернення виконавчого документу стягувачу, вважає, що в розрізі обставин цієї справи обраний позивачем спосіб судового захисту (зобов`язати відповідача прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження № 66165215) не є ефективним, оскільки не забезпечить відновлення порушеного права. Натомість, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у разі його підроблення, здатен відновити становище та захистити порушене право останнього.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Фуджи-Торг" не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 77, 78, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фуджи-Торг"- відмовити.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 287, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Аверкова