Справа № 280/2290/21
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 жовтня 2021 року Справа № 280/2290/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Прус Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому з урахуванням уточнення (вх. №21748 від 15.04.2021) просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати надбавки за особливості проходження служби, надбавки за військове звання, надбавки за вислугу років, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за безпосередню участь в ООС, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за особливості проходження служби, надбавку за військове звання, надбавку за вислугу років, винагороду за безпосередню участь в ООС, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період з 01 січня 2020 року по 22 серпня 2020 року;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 26 грудня 2018 року по 22 серпня 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 серпня 2020 року.

Ухвалою судді від 09.03.2021 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви було усунуто.

Ухвалою суду від 20.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.

Ухвалою суду від 25.05.2021 суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Призначив підготовче засідання на 22 червня 2021 року.

Відповідач позов не визнав, 15 червня 2021 року на адресу суду надав відзив (вх №33997).

22 червня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №35273).

22 червня 2021 року підготовче засідання по справі відкладене на 12 липня 2021 року.

Ухвалою суду від 12.07.2021 витребувано у ВЧ НОМЕР_1 докази щодо нарахованих та виплачених сум грошового забезпечення на час звільнення сержанта ОСОБА_1 , із зазначенням сум та складових надбавки, продовжено строк підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання по справі на 06 вересня 2021 року.

На виконання ухвали суду про витребування від відповідача надійшли до суду відповідні відзиви (вх. від 01.09.2021 №50313, від 03.09.2021 №50880).

06 вересня 2021 року підготовче засідання по справі відкладене на 20 вересня 2021 року.

20 вересня 2021 року підготовче засідання по справі відкладене на 27 вересня 2021 року в режимі відеоконференції.

27 вересня 2021 року від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. №55559) щодо нарахування позивачу оздоровчих, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, додаткової відпустки та компенсації за невикористану основну відпустку.

27 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 жовтня 2021 року.

13 жовтня 2021 року у розгляді справи оголошена перерва до 18 жовтня 2021 року.

Ухвалою суду віл 26.10.2021 на підставі п. 8 ч.1 ст. 238 КАС України закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати надбавки за особливості проходження служби, надбавки за військове звання, надбавки за вислугу років, винагороди за безпосередню участь в ООС, грошової компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу надбавку за особливості проходження служби, надбавку за військове звання, надбавку за вислугу років, винагороду за безпосередню участь в ООС, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період з 01 січня 2020 року по 22 серпня 2020 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 26 грудня 2018 року по 22 серпня 2020 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 22 серпня 2020 року.

Представник позивача звернувся до суду із заявою (вх. №59195 від 18.10.2021) про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження. Позовні вимоги (в частині вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань) підтримує.

Так, до матеріалів справи представником позивача долучено додаткові пояснення (вх. №59145), у яких вказує, що протиправною є дія ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, оскільки позивач виконав для її отримання всі залежні від нього дії, а підстави для відмови у виплаті такої допомоги відсутні. Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, підставою для відмови позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є недостатність асигнувань, при цьому, відповідач не надав будь-яких доказів відсутності чи обмеження видатків (фінансування) для виплати позивачу спірної матеріальної допомоги.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте 25 жовтня 2021 року надіслав до суду клопотання (вх. №61425) про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Щодо позовних вимог стосвно матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань заперечує та не визнає.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке відбувалось 13 жовтня 2021 року, із посиланням на приписи п. 1, 7 XXIV наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, п. 6 наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 №45 пояснила, що позивач не набув права на виплату матеріальної допомоги відповідно до вище вказаних норм.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач, ОСОБА_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 19.07.2019.

Відповідно до наказу Командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) №349 від 26.12.2018 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який прибув з Комунарського РВК Запорізької області, призначеного наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 26.12.20218 №216-рс на посаду водія-санітара медичного пункту медичного пункту мотопіхотного батальйону з 26 грудня 2018 року відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України уклав контракт строком на 3 роки з 26.12.2018 по 25.12.2021, з 26 грудня 2018 року зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення.

Наказом Командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.08.2020 №615 сержанта ОСОБА_1 , водія 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, звільненого наказом командира 93 окремої механізованої бригади (по особовому рахунку) ввід 22.08.2020 №225-рс відповідно до підпункту «д» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через службову невідповідність); з 22 серпня 2020 року виключено із списків особового складу військової частини, з всіх видів забезпечення з 23 серпня 2020 року. Згідно з вказаного наказу вбачається, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік не виплачувалась.

15 лютого 2020 року представником позивача на адресу ВЧ НОМЕР_1 направлений адвокатський запит про надання інформації та копій документів/розрахунків щодо виплат, які були нараховані ОСОБА_1 , зокрема розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік.

Так, представником було отримано відповідь від 04.03.2021 №1406, до якої додано рапорт помічника командира з фінансово-економічної роботи начальника фінансово-економічної служби ВЧ НОМЕР_1 з роз`ясненням.

Пунктом 2 рапорту №314/ФЕС роз`яснено, що відповідно до наказу Міноборони від 18.02.2020 № 45 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань проводиться в розмір одного окладу за їх військовим званням, проте право на виплату в розмірі місячного грошового забезпечення (крім винагород) мають особи за наявності чітко визначених підстав.

Натомість, відповідач вважає, що за період проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_3 ОСОБА_2 індексація грошового забезпечення нараховувалась та виплачувалась, що підтверджується довідкою №749 від 13.04.2021.

Як вбачається з довідок №749 від 13.04.2021 та №82/ООС від 22.09.2021, ОСОБА_2 було здійснено нарахування та виплата індексації в розмірі: грудень 2018 року 71,08 грн., січень 2019 року 71,08 грн., лютий 2019 року 71,08 грн., березень 2019 року 82,42 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За приписами статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним нормативним документом, який визначає основні засади соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей є Закон України №2011-XII від 20.12.1991 «Про правовий та соціальний статус військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

На підставі частин 2, 3, 4 статті 9 закону №2011 порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено порядок, умови та розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Пунктом 5 вказаної постанови надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З 20.07.2018 набрав чинності Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженийнаказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260(даліПорядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Пунктом 1 розділу ХХІV Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

На підставі пункту 7 розділу ХХІV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Згідно з пунктом 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

На підставі пункту 5 наказу Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік» №45 від 18.02.2020 (далі - Наказ №45) встановлено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2020 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такої послідовності щодо здійснення виплат: розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові обов`язкові додаткові види грошового забезпечення; індексація грошового забезпечення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу.

Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Таким чином, повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

Водночас, суд зазначає, що відповідач зобов`язаний за наявності визначених умов виплатити таку допомогу та не вправі вирішувати це питання на власний розсуд у випадку виконання військовослужбовцем для отримання такої допомоги всіх залежних від нього дій.

Так, умовами виплати матеріальної допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення відповідно до нової редакції Наказу Міністерства оборони України від 18.02.2020 № 45, є зокрема порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз; довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії); вибуття на довготривалу реабілітацію (більше одного місяця поспіль) унаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної системи, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, проти рецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів.

Враховуючи наявні докази в матеріалах справи, судом не встановлено, що позивачам були виконані усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, зокрема було подано за підпорядкуванням рапорт про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та було надано відповідні документи про стан його здоров`я та перебування його на реабілітації, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Крім того, під час розгляду справи у суді позивачем також не надані пояснення та/або відповідні докази на підтвердження існування умов, які давали підстави для виплати позивачу допомоги у розмірі місячного грошового забезпечення. Протилежне судом не встановлено і матеріалами справи не підтверджується.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (51272, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське, код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак