Справа № 320/5208/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року м.Київ №320/5208/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області у якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 12.04.2021 № 6353/0904 про застосування фінансових санкцій.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є фізичною особою-підприємцем та відповідно до ліцензії, виданої Головним управлінням Державної податкової служби у Київській області, має право роздрібної торгівлі тютюновими виробами. Рішенням відповідача на неї накладено штраф у розмірі 6800 грн за порушення ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". З даним рішенням позивачка не погоджується, оскільки вважає, що факт продажу неповнолітній особі тютюнових виробів не підтверджується жодними доказами, що свідчить про невідповідність висновків матеріалів перевірки фактичним обставинам справи. Крім того, зазначила, що у трудових відносинах з продавцем ОСОБА_2 не перебуває, а тому до неї протиправно застосовано фінансові санкції спірним рішенням.

Ухвалою суду від 01.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішення було прийнято на підставі наданих правоохоронним органом матеріалів адміністративної справи відносно ОСОБА_2 щодо продажу у торговому об`єкті, належному ФОП ОСОБА_1 , тютюнового виробу неповнолітній особі ОСОБА_3 . Відповідач зауважує, що факт продажу тютюнового виробу підтверджується поясненнями неповнолітньої особи та продавця. Відповідач вказує, що на підставі встановлених обставин та матеріалів справи, ГУ ДПС у Київській області правомірно виніс податкове повідомлення-рішення про застосування фінансових санкцій від 12.04.2021 №6353/0904 та розпорядження про анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами від 12.04.2021 №361. Також, у своєму відзиві відповідач заявив клопотання про заміну відповідача в порядку процесуального правонаступництва, розглянувши яке, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів постанови КМУ від 30.09.2020 №893 та наказу ДПС України від 30.09.2020 №529 відбулось компетенційне правонаступництво між ГУ ДПС у Київській області (у якості правопопередника зі статусом юридичної особи публічного права) та ГУ ДПС у Київській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС (у якості правонаступника зі статусом структурного підрозділу органу державної виконавчої влади - юридичної особи публічного права).

У розумінні п.п.41.1.1 ст.41 Податкового кодексу України ДПС України та ГУ ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС, є окремими податковими органами та окремими контролюючими органами як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику та територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

До того ж, у розумінні п.41.4 ст.41 Податкового кодексу України і ДПС України, і ГУ ДПС у Київській області, утворене на правах відокремленого підрозділу ДПС є окремими органами стягнення.

Водночас із цим, за змістом положень п.п.7-9 ч.1 ст.4, ч.ч.1 і 3 ст.43, ч.1 ст.46 КАС України участь в адміністративній справі у якості сторони може брати або юридична особа публічного права (посадова чи службова особа цього суб`єкта права), або орган державної влади без статусу юридичної особи (посадова чи службова особа цього органу державної влади), або інший суб`єкт при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Згідно із ч.1 ст.4 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права і відповідно до ч.1 ст.16 означеного закону утворюються для виконання окремих функцій з реалізації державної політики як служби, агентства, інспекції, комісії.

Оскільки за змістом наказу ДПС України від 30.09.2020 №529 у складі органу державної влади - ДПС України утворено 31 відокремлений структурний підрозділ, то слід вважати, що ці територіальні органи діють у судових процедурах від імені ДПС України як органу державної влади - юридичної особи публічного права і можуть бути наділені адміністративною процесуальною дієздатністю виключно за критерієм - інший суб`єкт при здійсненні публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Втім, частиною 2 ст.21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" визначено, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є органами державної влади.

Таким чином, законодавець увів у дію юридичну конструкцію, у силу якого структурні відокремлені підрозділи органу державної виконавчої влади (а саме: центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику) є самостійними органами державної влади без статусу юридичної особи.

З огляду на викладене, клопотання про заміну сторони правонаступником підлягає задоволенню.

Крім того, представник відповідача надав клопотання про розгляд даної справи у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Розглядаючи вказане клопотання, суд зазначає, що частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити у задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання представника відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, представник відповідача у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання представника відповідача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду даної справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що у задоволенні клопотання має бути відмовлено.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , код РНОКПП - НОМЕР_1 , з 08.07.1997 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.4).

Видами економічної діяльності позивачки за кодом КВЕД є: 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 47.26 - роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; 56.30 - обслуговування напоями; 47.11 - роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Відповідно до ліцензії від 20.10.2020 №2004639, з терміном дії з 30.10.2020 по 30.10.2021, позивачка має право здійснювати роздрібну торгівлю тютюновими виробами у павільйоні біля буд. АДРЕСА_1 (а.с. 8).

На підставі матеріалів Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Київській області встановлено, що 18.02.2021 о 16.00 год. по АДРЕСА_1 продавець ОСОБА_2 , яка працює у ФОП ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", здійснила продаж тютюнового виробу, а саме - однієї пачки цигарок торгової марки "Philip Morriss" неповнолітній ОСОБА_3 , чим вчинила правопорушення, передбачене частиною другої статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказаний факт зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 №205486 від 18.02.2021 (а.с. 64-72).

02.03.2021 Білоцерківським районним управлінням поліції ГУ НП в Київській області направлено Головному управлінню Державної податкової служби у Київській області матеріали перевірки, на підставі яких 12.04.2021 відповідачем прийнято рішення №6353/0904 про застосування фінансових санкцій до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 у вигляді штрафу у сумі 6800 грн відповідно до статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (а.с. 66).

У поясненнях ОСОБА_2 зазначено, що 18.02.2021 вона знаходилась на своєму робочому місці в магазині, розташованому біля буд. АДРЕСА_1 , належному ФОП ОСОБА_1 , близько 16.00 год. вона здійснила продаж однієї пачки цигарок торгової марки ""Philip Morriss", вартістю 52 грн., раніше їй невідомій дівчині, вважаючи, що вона вже повнолітня (а.с.68).

З пояснень неповнолітньої ОСОБА_3 вбачається, що 18.02.2021 вона перебувала у м. Біла Церква, близько 16.00 год. зайшла до торгового павільйону, розташованого біля буд. АДРЕСА_1 , де придбала одну пачку цигарок "Philip Morriss". Даний продавець не цікавилася щодо її віку під час продажу товару та фіскального чеку не надала (а.с.69).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 22.08.2007, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неповнолітньою (а.с.72).

Постановою адміністративної комісії виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 26.03.2021 №95 ОСОБА_2 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке визначено ч.2 ст. 156 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн. (а.с. 75-76).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 12.04.2021 позивачка оскаржила його до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України.

За правилами статті 15 Закону №481/95 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.

Відповідно до частини четвертої статті 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов`язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 481/95 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

У частині другій статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР за порушення вимог статті 15-3 цього ж Закону законодавець передбачив застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафу в сумі 6800 грн.

Системний аналіз зазначених вище правових норм дає підстави для висновку щодо запровадження в імперативній формі заборони на продаж тютюнових виробів особам, які не досягли 18-ти років.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790.

Відповідно до пункту 5 зазначеного Порядку підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Як встановлено судом, підставою для прийняття спірного рішення від 12.04.2021 №6353/0904 форми "С" про застосування до позивачки фінансових санкцій у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн за реалізацію тютюнового виробу особі, яка не досягла 18 років, були матеріали Білоцерківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області, якими зафіксовано факт продажу у павільйоні, належному позивачці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тютюнового виробу особі, яка не досягла 18 років.

Також, зазначений факт підтверджується письмовими поясненнями неповнолітньої ОСОБА_3 та продавця ОСОБА_2 , які підтвердили факт купівлі пачки цигарок у даному торговому павільйоні 18.02.2021 біля 16.00 год.

Вказане також зафіксовано у протоколі про адміністративне правопорушення від 18.02.2021 серії АПР №205486, складеному відносно продавця павільйону ОСОБА_2 за частиною другою статті 156 КУпАП.

Крім того, продаж ОСОБА_2 пачки цигарок торгової марки "Philip Morriss" неповнолітній особі ОСОБА_3 в приміщенні павільйону, належному позивачці, підтверджується постановою адміністративної комісії Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.03.2021 №95, відповідно до якої адміністративна комісія дійшла висновку, що в діях ОСОБА_2 є склад правопорушення, передбаченого частиною другою статті 156 КУпАП.

Позивачкою у позовній заяві не заперечується факт реалізації 18.02.2021 продавцем ОСОБА_2 тютюнового виробу особі, яка не досягла 18-ти років у торговому павільйоні, де вона здійснює свою господарську діяльність.

Натомість, позивачка заперечує наявність між нею та ОСОБА_2 будь-яких трудових правовідносин, посилаючись на те, що остання є фізичною особою-підприємцем.

Проте, ОСОБА_1 не надано до суду доказів, які б підтверджували факт надання в оренду ФОП ОСОБА_2 приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , де остання могла б здійснювати самостійно господарську діяльність, та нести відповідальність як суб`єкт господарювання за зазначене правопорушення.

Крім того, з наданого позивачкою, витягу з реєстру Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ОСОБА_2 вбачається, що остання здійснює свою господарську діяльність за кодом КВЕД - 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний), в той час, як саме позивачка має право роздрібної торгівлі тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах на підставі ліцензії про право реалізації тютюнових виробів, в якій місцем здійснення торгівлі зазначено павільйон біля буд. АДРЕСА_1 , тобто місце продажу тютюнового виробу неповнолітній особі продавцем ОСОБА_2 .

Також протокол, матеріали перевірки, пояснення, постанова про адміністративне правопорушення не містять інформації, що ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність в павільйоні за адресою: біля буд. АДРЕСА_1 , як фізична особа-підприємець.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 №819/199/17.

Крім того, слід враховувати, що Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 № 481/95-ВР не пов`язує відповідальність суб`єкта господарювання з тим, хто саме здійснив правопорушення, в даному випадку - продаж тютюнових виробів неповнолітній особі (офіціант, бармен, продавець чи інший працівник господарської одиниці), а визначає, що необхідною умовою для відповідальності суб`єктів господарювання, передбаченої частиною другою статті 17 вказаного Закону, є факт реалізації тютюнових виробів особі, яка не досягла 18 років.

У свою чергу, сам факт неперебування у трудових відносинах з суб`єктом господарювання особи, якою здійснено реалізацію алкогольних напоїв, не може бути підставою для звільнення такого суб`єкта господарювання від встановленої Законом № 481/95 відповідальності за вказані правопорушення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2021 у справі №819/733/16.

Щодо тверджень позивачки про те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 містить певні недоліки щодо його оформлення, суд зазначає наступне.

Протокол про адміністративне правопорушення - це відповідним чином оформлений уповноваженою особою процесуальний документ про вчинення діяння, яке містить ознаки правопорушення, передбаченого КУпАП.

Саме складання протоколу - це процесуальна дія суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та, в силу положень ст. 251 КУпАП, є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Перш за все, варто зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення не підлягає оскарженню в порядку адміністративного оскарження чи в порядку адміністративного судочинства, оскільки за своєю природою та змістом не являється рішенням суб`єкта владних повноважень та не спричиняє зміни прав чи обов`язків особи.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні статті 251 КУпАП, є доказом у справі про адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення встановлює лише виявлені порушення, однак, не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав і обов`язків.

Питання щодо правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення наявності чи відсутності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення тощо, належить розглядати в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення. Тобто, питання розгляду та надання оцінки всім доказам, в тому числі і самому протоколу про адміністративне правопорушення, здійснюється під час розгляду питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Відповідний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.07.2020 у справі №420/647/19.

У свою чергу, погодження з протоколом ОСОБА_2 як особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, що безпосередньо позначено у ньому, відсутність жодних зауважень до нього, а також винесення постанови адміністративною комісією при виконавчому комітету Білоцерківської міської ради №95 від 26.03.2021 про притягнення до відповідальності продавця ОСОБА_2 свідчить про відповідність протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР №205485 від 18.02.2021 вимогам ст. 256 КУпАП, та спростовує такі висновки позивачки.

При цьому, судом взято до уваги той факт, що постанова про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 в судовому порядку не оскаржувалася.

Посилання позивачки на недоведеність продажу тютюнового виробу неповнолітній особі у зв`язку із відсутністю підтверджуючого реалізацію розрахункового документу, суд не приймає до уваги, оскільки обов`язком продавця є видача споживачеві розрахункового документу встановленої форми, який засвідчує факт купівлі товару із відповідною позначкою про дату здійснення такої операції, однак недотримання цієї вимоги та відсутність розрахункового документу не є однозначним підтвердженням непроведення відповідної касової операції із продажу товару, а може свідчити про інші обставини, зокрема, недотримання суб`єктом господарювання положень статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» або намір уникнути відповідальності за реалізацію тютюнових виробів тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у постанові від 09.03.2021 у справі №804/8054/17, а також Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 15.12.2020 у справі №580/1517/20.

Слід зауважити, що приписи статті 17 Закону № 481/95-ВР визначають суб`єктів господарювання як осіб, які безпосередньо несуть відповідальність за порушення даного Закону. У спірних правовідносинах такою особою є суб`єкт господарювання, у місці здійснення підприємницької діяльності якого встановлено факт порушення статті 15-3 Закону №481/95-ВР, тобто позивач.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року по справі №804/968/17.

Посилання позивачки на висновки Верховного Суду у постанові від 20.07.2020 у справі №820/4881/16 суд не приймає до уваги, оскільки у зазначеній постанові предметом дослідження були інші обставини, що не є тотожними з обставинами, які є предметом розгляду даної справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спірне рішення відповідача про застосування до позивачки штрафних санкцій у розмірі 6800 грн є обґрунтованим та правомірним.

Відповідно до положень першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що доводи позивачки є необґрунтованими з одночасним повним та належним доказуванням відповідачем правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судовий збір не підлягає відшкодуванню, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.