Справа № 200/5754/21
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2021 р. Справа№200/5754/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши за правилами загального провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 30.03.2021 № 0573-04/85447 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 30.01.2003 по 22.08.2006 на посаді майстра, пов`язаного з підземними роботами ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.01.2003 по 22.08.2006 па посаді майстра, пов`язаного з підземними роботами ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля»;

зобов`язати Добропільське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію згідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 5462-VI від 09.12.2012 року з урахуванням рішення Конституційного суду від 23.01.2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), якими зміни до вказаної статті Законом № 213-VIII від 02.03.2015 були визначені неконституційними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.03.2021 року він звернувся до відповідача із заявою №1561 про призначення пенсії згідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 5462-VI від 09.12.2012 року з урахуванням рішення Конституційного суду від 23.01.2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), якими зміни до вказаної статті Законом № 213-VIII від 02.03.2015 були визначені неконституційними, разом з цим Рішенням від 30.03.2021 у призначенні пенсії згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено, зазначено, що позивач не має необхідної кількості підземних виходів для зарахування періоду роботи з 30.01.2003 по 22.08.2006 до Списку №1. Відповідно до довідки про підземні виходи №119 від 09.03.2011 позивач має в 2003 році (за 11 місяців) 107 підземних виходів при нормі 116 виходів, у 2004 - 125 виходів при нормі 127, в 2005 - 126 виходів при нормі 127; в 2006 (за 8 місяців) - 77 виходів при нормі 85.

Позивач вважає свої права порушеними та просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 31.05.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено засідання по справі.

Ухвалою суду від 30.07.2021 року витребувано у Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецькій області відзив по справі. Розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження.

06.08.2021 року відповідачем було надано відзив на адміністративний позов відповідач вказав на безпідставність позиції ОСОБА_1 та зазначив, що рішення про відмову в призначенні пенсії прийняте відповідачем в межах повноважень, та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань пенсійного забезпечення. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.08.2021 замінено відповідача у справі № 200/5754/21 - Добропільське об`єднане управління пенсійного фонду України Донецькій області, на належного - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (ідентифікаційний код 13486010; 84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3). Витребувано у ОСОБА_1 докази надіслання заяви про уточнення позову на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Продовжено строк підготовчого засідання по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - на 30 днів. Відкладено розгляд справи.

Ухвалою суду від 23.09.2021 року закінчено підготовче провадження та призначено адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії до розгляду по суті.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України про що свідчить паспорт НОМЕР_1 .

25.03.2021 року позивач надав до Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецькій області заяву про призначення пенсії відповідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 5462-VI. До заяви про призначення пенсії у тому числі було додано довідку №119 від 09.03.2021 про спуски-підйоми в шахту ВП «Шахтоуправління «Добропільське».

Згідно даних трудової книжки НОМЕР_2 (в частині спірного періоду), з 30.01.2003 по 22.08.2006 позивач працював майстром ДВАТ «Шахта «Алмазна» пов`язана з підземними роботами.

Рішенням від 30.03.2021 року № 0573-04-8/5447 позивачу відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах. Зазначено, що в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах (про зайнятість протягом повного робочого дня у шкідливих умовах, проведення атестації робочого місця тощо). В рішенні також зазначено, що відповідно до Списку № 1 виробництв та професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 року № 36, професія «майстер відділу технічного контролю» відноситься до розділу 1 підпункту 1.1. г. та належить до професій зайнятих на підземних роботах 50% і більше робочого часу на рік. Відтак заявниця не має необхідної кількості підземних виходів для зарахування періоду роботи з 30.01.2003 року по 22.08.2006 року по Списку № 1.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначено, що цим Законом призначаються трудові пенсії, зокрема пенсії за віком.

Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ.

Так, відповідно до п. 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 справа №1-5/2018(746/15) від 23.01.2020 року застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б"-„г" статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 (36-2003-п) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам».

Порядок пенсійного забезпечення осіб, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених законодавством, що діяло раніше, визначається статтею 100 Закону №1788.

Отже, з 23.01.2020 - дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 в справі № І-р/2020 діють положення п. «б» статті 13 Закону № 1788-ХІ1 в редакції, яка була чинна до внесення змін Законом № 213-УІП для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, які визначають умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, по Списку №1 та які підлягають застосуванню.

Разом з тим, залишилися чинними відповідні положення Закону № 1058-ІУ.

Відтак, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, які входять до Списку №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 213-УІІІ та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІУ у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-УІІІ.

У випадку позивача, норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 45 років за пунктом «а» ст. 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін Законом № 213-УІІІ); 49 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058-ІУ у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-УІІІ.

За таких умов, слід застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи.

Під втратою чинності нормативно-правового акта необхідно розуміти передбачений правовими приписами момент закінчення дії нормативно-правового акта, що є наслідком настання передбачених у законодавстві обставин.

Такими обставинами можуть бути: скасування нормативно-правового акта (його частини); визнання нормативно-правового акта недійсним (неконституційним, незаконним); завершення дії тимчасового нормативно-правового акта (настання передбаченої у ньому дати або невідкладної обставини).

Статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 75 та пункту 3 частини першої статті 85 Основного Закону єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої, серед інших, належить й прийняття законів (внесення змін до законів та їх скасування).

Питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів вирішує Конституційний Суд України в порядку, визначеному Законом України від 13 липня 2017 року N 2136-УІІІ "Про Конституційний Суд України".

Органи судової влади під час здійснення судочинства застосовують законодавчі норми та не наділені повноваженнями (крім Конституційного Суду України) визнавати закони України такими, що втратили чинними або скасовувати їх у інший спосіб.

На момент звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком Список №1 у березні 2021 року норми Закону N 1788-ХІІ були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.

Умови та порядок призначення пенсії за віком на пільгових умовах визначалися Законом N 1788-ХІІ на момент виникнення спірних правовідносин. Отже, при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком за Списком №1 орган ПФУ повинен був призначати позивачу пенсію за Законом №1788.

Щодо періоду роботи позивача з 30.01.2003 року по 22.08.2006 року, який не було зараховано до пільгового стажу.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній установлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж установлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнювальні довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.

Відповідно до Списку № 1 виробництв та професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003 року № 36, професія «майстер відділу технічного контролю» відноситься до розділу 1 підпункту 1.1. г. та належить до професій зайнятих на підземних роботах 50% і більше робочого часу на рік.

Як вже було зазначено вище, позивачем на підтвердження пільгового стажу було надано довідку №119 від 09.03.2021 про спуски-підйоми в шахту ВП «Шахтоуправління «Добропільське».

Як вбачається з матеріалів справи, спірним моментом є те, що позивач та відповідач застосовують різні підходи при підрахунку кількості підземних виходив за вказаною довідкою. А саме: відповідач наголошує, що ОСОБА_1 у 2003 році (за 11 місяців) - мала 107 спусків (при нормі 116), у 2004 році - 125 спусків (при нормі 127), у 2005 році - 126 спусків (при нормі 127), у 2006 році (за 8 місяців) - 44 (при нормі 85), поряд з чим кількість спусків згідно позиції ОСОБА_1 складає - 2003р. (11 місяців) 117 підземних виходів при нормі 116 виходів; 2004р. - 130 виходів при нормі 127 виходів; 2005р. 129 виходів при нормі 127 виходів; 2006р. (8 місяців) 87 підземних виходів при нормі 85 виходів.

Аналізуючи дані Довідки № 119, суд зазначає, що з лютого по грудень 2003 року позивачем було здійснено 107 спусків-підйомів в шахту та 10 днів ОСОБА_1 перебувала на лікарняному; 2004 рік - 82 спуски-підйоми в шахту, 16 днів перебування на лікарняному, 32 дні щорічної відпустки та 1 день відпустки без збереження заробітної плати; 2005 рік - 85 спусків-підйомів в шахту, 17 днів перебування на лікарняному, 27 днів щорічної відпустки та 8 днів відпустки без збереження заробітної плати; 2006 рік (січень - серпень) - 47 спусків-підйомів в шахту, 5 днів перебування на лікарняному, 35 днів щорічної відпустки та 10 днів відпустки без збереження заробітної плати.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.02.2016 року №713/039/161-16 періоди, зокрема відпусток без збереження заробітної плати, якщо вони були пов`язані з виробничою необхідністю, працівникам, які працюють в шкідливих і важких умовах праці, можуть бути зараховані до пільгового стажу, але не більше 1 місяця в календарному році.

Разом з цим Довідка № 119 не містить відомостей, що відпустки без збереження заробітної плати не були пов*язані з виробничою необхідністю. А відтак суд наголошує на тому, що дні перебування ОСОБА_1 у відпустці без збереження заробітної плати входять до пільгового стажу - 1 день у 2004 році; 8 днів у 2005 році, 10 днів у 2006 році.

Щодо перебування позивача на лікарняному в спірних періодах, суд наголошує на тому, що періоди перебування особи на лікарняному зараховуються до пільгового стажу за умови сплати страхових внесків по категорії «спецстаж». Разом з цим нарахування роботодавцем страхових внесків, а в тому числі і за категорією «спецстаж», не є спірним моментом даної справи, а тому суд наголошує, що дні тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 за період з 30.01.2003 року по 22.08.2006 року підлягають зарахуванню до пільгового стажу.

Окремо суд наголошує, що відповідно ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи. При призначенні пенсій на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 та пенсій за вислугу років відповідно до статті 55 цього Закону провадиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цими статтями, за умови, що зазначені роботи дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

На підставі викладених обставин суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 30.03.2021 № 0573-04/85447 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 ; визнання протиправною бездіяльності Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 30.01.2003 по 22.08.2006 на посаді майстра, пов`язаного з підземними роботами ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.01.2003 по 22.08.2006 па посаді майстра, пов`язаного з підземними роботами ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля».

Також, з метою всебічного та достатнього захисту прав позивача, суд вважає за належне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію згідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 5462-VI від 09.12.2012 року з урахуванням рішення Конституційного суду від 23.01.2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), якими зміни до вказаної статті Законом № 213-VIII від 02.03.2015 були визначені неконституційними.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України, кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги також практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо). Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку.

Відповідно до статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, згідно викладених висновків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини першої статті 139 КАС України, при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням встановлених обставин у справі, враховуючи, що спір в даному випадку виник внаслідок протиправних дій відповідача, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат в сумі 908, 00грн.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області від 30.03.2021 № 0573-04/85447 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 30.01.2003 по 22.08.2006 на посаді майстра, пов`язаного з підземними роботами ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля».

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 30.01.2003 по 22.08.2006 па посаді майстра, пов`язаного з підземними роботами ДВАТ «Шахта «Алмазна» ДХК «Добропіллявугілля».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію згідно п. «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону № 5462-VI від 09.12.2012 року з урахуванням рішення Конституційного суду від 23.01.2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15), якими зміни до вказаної статті Законом № 213-VIII від 02.03.2015 були визначені неконституційними.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, б. 3, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Стойка