Справа № 300/1290/21
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1290/21 пров. № А/857/17028/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ніколіна В.В., Гінди О.М.,

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року (головуючий суддя Кафарський В.В., м. Івано-Франківськ) по справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В :

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулось в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ОСОБА_1 в якому просило стягнути з відповідача податковий борг в сумі 224466,58 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 червня 2021 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету податковий борг з податку на доходи фізичних осіб в сумі 208328,39 гривень (двісті вісім тисяч триста двадцять вісім гривень тридцять дев`ять копійок) та військового збору в сумі 16138,19 гривень (шістнадцять тисяч сто тридцять вісім гривень дев`ятнадцять копійок).

12 серпня 2021 року відповідачем подано заву про відстрочення виконання судового рішення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року задоволено заяву відповідача про відстрочення виконання судового рішення від 01.06.2021. Відстрочено виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 по справі №300/1290/21 за позовом Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору в загальному розмірі 224466,58 грн, строком на 1 (один) рік з дня його ухвалення до 01.06.2022.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Головне управління ДПС в Івано-Франківській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що така прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що заявляючи клопотання про відстрочення виконання рішення суду першої інстанції, відповідачем надано докази, що мали б підтвердити, а на думку відповідача - обумовлюють його складне матеріальне становище.

Розглянувши матеріали справи, суд першої інстанції взяв до уваги доводи відповідача щодо наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Суд зазначив: «Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення». Основною обставиною, що ускладнює виконання судового рішення, на яку посилається відповідач, є відсутність коштів.

Натомість, відповідно до п.100.5 ст. 100 Податкового кодексу України підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є надання ним доказів, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність дії обставин непереборної сили, що призвели до загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обгрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов`язань або податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму відстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Такий перелік визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин».

Відповідно до Розділу II Переліку «Обставини, що є підставою для відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу заявника» такими є форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), зазначені у частині другій статті 14і Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативно-правовими актами.

Доказами, що підтверджують факт настання (існування) зазначених обставин, є:

- сертифікат Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили);

- рішення Президента України про оголошення окремих місцевостей України зоною надзвичайної екологічної ситуації, затверджені Верховною Радою України.

У разі підтвердження наявності обставин непереборної сили рішеннями Президента України про оголошення окремих місцевостей України зоною надзвичайної екологічної ситуації, затвердженими Верховною Радою України, заявник додатково подає довідку, видану відповідним місцевим органом, що має право підтверджувати наявність обставин непереборної сили.

До заяви про відстрочення виконання судового рішення відповідачем не надано жодного з цих доказів.

Вважає, що суд неправомірно обійшов увагою те, що для відстрочення виконання судового рішення є строгою необхідністю надання стороною конкретних доказів, зазначених в Постанові Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин».

Звертає увагу суду також на те, що згідно з п. 100.2 ст. 100 ПК України платник має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу, однак відповідач не скористався цим правом та звернувся з заявою вже безпосередньо до суду на стадії виконання судового рішення.

Статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідач не звернувся до контролюючого органу та не надав належних доказів існування обставин, які б свідчили про наявність підстав для відстрочення сплати податкового боргу, тому вважає, що в даному випадку підстави відстрочення податкового боргу, передбачені статтею 378 Кодексу адміністративного судочинства України, не є вичерпними і мають застосовуватися в сукупності з нормами матеріального права.

Зазначені аргументи підтверджуються Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 01.02.2018, №К/9901/2411/17 (805/1779/15-а), а саме:

«Питання розстрочення або відстрочення постанови суду знаходяться в площині процесуального права. Разом із тим підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), залежать від предмету спору, у межах спірних правовідносин від правової природи податкового боргу. Статтею 5 Податкового кодексу України, яка встановлює співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, п. 5.2 цієї статті передбачено пріоритет понять, правил, термінів та положень цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування».

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що «...приписи статті 100 ПК України, які регулюють правила розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків, є спеціальними нормами щодо визначення доказів, які є підставою для відстрочення податкового боргу (пункт 100.5 ПК України) та порядку погашення податкового боргу (пункт 100.7 ПК України)».

Крім того зазначає, що надаючи докази, що ускладнюють виконання судового рішення, відповідачем не надано економічного обгрунтування (розрахунку), яке б свідчило про можливість погашення грошових зобов`язань або податкового боргу внаслідок застосування режиму відстрочення через 1 (один) рік.

На підставі заяви відповідача суд також зазначає, що до уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але його наміри, що свідчать «про бажання виконати рішення».

Дане твердження спростовується тим, що боржник: не сплатив податок при отриманні додаткового блага; не сплатив його при формуванні податкової вимоги; не звернувся до податкового органу з заявою про розстрочку/відстрочку щодо сплати боргу; не погасив борг після звернення контролюючого органу до суду; не сплатив борг вже під час виконання судового рішення.

На даний час відповідачем не погашено податковий борг.

Зважаючи на те, що судом не взято до уваги спеціальні норми матеріального права у сукупності з нормами процесуального права, відсутністю жодного з доказів, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин», які б свідчили про наявність підстав для відстрочення виконання судового рішення, вважає, що ухвала суду є необгрунтованою та суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції правильно зазначив, що відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення визначає стаття 378 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно з частиною 3 статті 378 даного Кодексу підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто підставою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим адміністративним судом способом. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору та інші обставини справи.

Разом з тим, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду у раніше встановлений судом спосіб. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

Як підставу для звернення з заявою до суду відповідач вказав скрутне матеріальне становище заявника.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив, що питання розстрочення або відстрочення виконання рішення суду знаходяться в площинні процесуального права. Разом із тим підстави, а саме наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), залежать від предмету спору, у межах спірних правовідносин.

Положеннями статті 5 Податкового кодексу України, яка встановлює співвідношення податкового законодавства з іншими законодавчими актами, визначено пріоритет понять, правил, термінів та положень цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування.

Норми статті 100 Податкового кодексу України, якими врегульовано правила розстрочення та відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків є спеціальними нормами щодо доказів як підстав для відстрочення податкового боргу (пункт 100.5 Податкового кодексу України) та порядку погашення податкового боргу (пункт 100.7 Податкового кодексу України).

При цьому, відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 Податкового кодексу України, постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 за №1235 затверджено Перелік обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку положеннями Кодексу адміністративного судочинства України передбачено підстави відстрочення боргового зобов`язання судом, однак вказані підстави не є вичерпними та мають застосовуватися в сукупності з нормами матеріального права, оскільки положеннями Податкового кодексу України, а саме статтею 100, врегульовано загальні підстави відстрочення грошового зобов`язання чи податкового боргу.

Оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №2а/0570/6531/2011, від 30.01.2020 у справі №819/150/17.

Основною обставиною, що ускладнює виконання судового рішення, на яку посилається відповідач, є відсутність коштів.

На підтвердження обґрунтованості заяви про відстрочення виконання судового рішення та складного матеріального становища до матеріалів справи заявником надано наступні копії документів:

- договір оренди (найму) гаража від 01.06.2021 (а.с. 68-69);

- свідоцтво про право власності на нежитлове приміщення (а.с. 70);

- виписку по картці від 09.08.2021 (а.с. 76);

- довідку про стан рахунку від 09.08.2021 (а.с. 77).

Оцінивши надані заявником докази, дослідивши обставини справи, суд першої інстанції правильно вважав, що наведені доводи заявника підтверджують ускладнення виконання судового рішення, а відстрочення його виконання матиме важливе значення для виконання рішення суду.

З огляду на вищенаведене та зазначені в поданій заяві про відстрочення виконання судового рішення обставини, які в сукупності з встановленими обставинами свідчать про скрутне фінансове становище заявника, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність об`єктивних обставин, які ускладнюють виконання судового рішення та підтверджують те, що заявник не має можливості виконати рішення суду.

Відповідно до частини 5 статті 378 КАС України, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.

Таким чином, враховуючи підстави, на які посилається заявник щодо відстрочення виконання згаданого судового рішення, з метою дотримання розумного балансу між інтересами позивача та реальними можливостями ОСОБА_1 погасити заборгованість, а також з огляду на те, що боржник належним чином підтвердив факт перебування у важкому фінансовому становищі, не уникає виконання рішення, а навпаки, шукає способи погашення заборгованості, що, у свою чергу, є виявом добросовісності намірів заявника по виконанню зобов`язань щодо сплати заборгованості, суд першої інстанції вірно вважав, що є наявними підстави для задоволення заяви та відстрочення судового рішення строком на один рік з дати його винесення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2021 року по справі 300/1290/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. В. Ніколін
О. М. Гінда
повний текст складено 26.10.2021