Справа № 500/2698/21
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2698/21

19 жовтня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Паряк Тетяни Дмитрівни

представник позивача Дядик Я.Б.

представник відповідача Чайківська М.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимоги від 29.10.2019 року № 151945-50 та податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування вимоги від 29.10.2019 року № 151945-50 та податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості, що використовуються безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Вважає, що до них розповсюджується положення підпункту «ж», підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2019 роки не зважаючи на податкову пільгу, є протиправними.

Ухвалою від 20.05.2021 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач надав 04.06.2021 відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що відповідачем проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та винесено щодо ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

11 червня 2021 року ухвалою суду було призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 05.08.2021 о 11:00 год.

Позивач подав 18.06.2021 відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідно до п.п. ж п. 266.2.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, з аналізу даної норми права випливає, що нею не конкретизовано чи фізична особа має мати статус Фізичної особи підприємця чи ні, а також не зазначено, що об`єкти нерухомого майна повинні використовуватись товаровиробником у виробництві с/г продукції.

Невірним є посилання Відповідача на п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, яким дається визначення сільськогосподарського товаровиробника, так як дане визначення надане для цілей визначення Спеціальних податкових режимів передбачених Розділом XIV ПК України, тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ XII «Податок на майно» ПК України).

Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18.01.2001 №2238-111, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

За змістом статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI, виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України - такі висновки зробив Верховний Суд у справі №560/168/19 постанова від 26.11.2020; та у справі № 500/2782/18 постанова від 04 березня 2021 р.

Таки чином, Верховний Суд у вказаних справах зробив висновок, що сільськогосподарським товаровиробником може бути як юридична особа так і фізична особа без статусу Фізичної особи-підприємця.

Верховний Суд у справі №0340/1905/18 постанова від 01 жовтня 2019 року, зазначив, що «законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання (перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля. споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності) та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку».

Як було зазначено у позовній заяві, Позивач та його дружина займались та займаються виготовленням с/г продукції (вирощують зернові, вирощують свиней, курей тощо).

Ухвалою суду від 05.08.2021 відкладено розгляд справи на 02.09.2021 о 11:00 год.

Ухвалою суду проголошеною без виходу до нарадчої кімнати та занесеної до протоколу судового засідання 02.09.2021 проведено заміну неналежного відповідача - Головне управління ДПС у Тернопільській області на Головне управління ДПС у Тернопільській області, як відокремлений підрозділ (код ЄДРПОУ ВП 44143637) та оголошено перерву до 19.10.2021 о 11:30 год.

19 жовтня 2021 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, просив в його задоволенні відмовити.

Заслухавши сторін, оглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, що згідно до пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Кодексу, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Нерухоме майно, яке є у власності ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 ;

2. АДРЕСА_2

3. Тернопільська обл., Заліщицький р-н, сільрада Подільська,, будинок 10

4. Тернопільська обл., Заліщицький р-н, сільрада Подільська,, будинок 12

5. Тернопільська обл., Заліщицький р-н, сільрада Подільська,, будинок 9

6. АДРЕСА_2 .

14.04.2021 позивачу стало відомо, коли Відповідач звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Позивача (справа № 500/1867/21, суддя Мірінович У.А.) про стягнення податкового боргу. А також і те, що відповідачем було винесено вимогу № 151945-50 від 29.10.2019 року на суму 19 440,50 грн. та податкові повідомлення-рішення:

1. № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 1 752,42 грн.;

2.№ 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 2 437,45 грн.;

3. № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 7 454,56 грн.:

4. № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 2 193,59 грн.;

5. № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 4 261.72 грн.;

6. № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 510,42 грн.;

7. № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 1 964,23 грн.;

8. № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 2 732,06 грн.;

9. № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 8 355,60 грн.;

10. № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 2 458,73 грн.;

11. № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 4 776,83 грн.;

12. № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 572,12 грн.

Згідно вище вказаних рішень Позивачу нарахований податковий борг в загальному розмірі 39 469,73 грн., як власнику нерухомого майна (нежитлових будівель Складу площею 589,2 м.кв.; Гаражів площею 470,7 м.кв.; Стайні площею 2002,3 м.кв.; Складу площею 137,1 м.кв.; Стайні площею 654,7 м.кв.; Гаражів площею 1144,7 м.кв., що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, сільська рада Подільська, Комплекс будівель та споруд, будинки 11,5, 10, АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 - відповідно (надалі - Майновий комплекс).

Так, відповідно до довідки Товстеньківської селищної ради від 07.05.2021 року вбачається, що у 2018 році та 2019 році Позивач та його дружина ОСОБА_2 використовували Майновий комплекс для виготовлення сільськогосподарської продукції.

Відповідно до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, цей клас включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад: корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

З системного аналізу вище зазначених норм права можна зробити висновок, що сільськогосподарська будівля яка використовується фізичною особою для вирощування та зберігання зернових культур, вирощування ВРХ, свиней, птиці тощо в тому числі і для власного споживання не є об`єктом оподаткування.

Також відповідачем не враховано, що дружина Позивача - ОСОБА_2 з 31.01.2007 року займається підприємницькою діяльністю. Одним з видом її діяльності (01.11) є Вирощування зернових культур. З правовстановлюючих документів на Майновий комплекс вбачається, що він був набутий Позивачем у власність у 2011-2012 роках. Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу Серія НОМЕР_1 , 28.08.1993 року Позивач та ОСОБА_2 уклали шлюб (одружились).

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, окрім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить 'їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України, розмір часток майна дружини та чоловіка, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є рівними.

Вважаючи вказану вимогу та рішення протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом про їх скасування.

Вирішуючи адміністративний спір по суті, суд зазначає наступне.

Визначаючись із спірними правовідносинами, суд зазначає, що частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості, є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до статті 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно з підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України).

У даній справі спірним є питання застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України до об`єктів нерухомого майна, що належать позивачу на праві власності.

Відповідно до абзацу "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Підпунктом 14.1.234 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - продукція/товари, що підпадають під визначення груп 1-24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.

У розумінні п.п. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

При цьому, суд вважає, що від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки також звільняються споруди, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, незалежно від того, власником таких споруд є фізична чи юридична особа.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 0340/1905/18, правовий аналіз п. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

В даній постанові Верховний Суд також зазначив, що пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. До класу (код 1272) " Будівлі для культової та релігійної діяльності" належать, зокрема, церкви, каплиці, мечеті, синагоги.

Отже, на підставі викладеного, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року, справа №820/3706/17.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, нежитлові будівлі Складу площею 589,2 м.кв.; Гаражів площею 470,7 м.кв.; Стайні площею 2002,3 м.кв.; Складу площею 137,1 м.кв.; Стайні площею 654,7 м.кв.; Гаражів площею 1144,7 м.кв., що знаходяться за адресою: Тернопільська область, Заліщицький район, сільська рада Подільська, Комплекс будівель та споруд, будинки 11,5, 10, 12, 9, 13 - відповідно (надалі - Майновий комплекс), що належить позивачу на праві власності за вимогами ДК 018-2000 віднесена до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються ним безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні зернових культур, то у даному випадку не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. "ж" п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що податкова вимога від 29.10.2019 року № 151945-50 та податкові повідомлення-рішення № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 1 752,42 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 2 437,45 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 7 454,56 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 2 193,59 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 4 261.72 грн.; № 0-1905 від 12.04.2019 року на суму 510,42 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 1 964,23 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 2 732,06 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 8 355,60 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 2 458,73 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 4 776,83 грн.; № 0-1905 від 30.04.2020 року на суму 572,12 грн. є протиправними та підлягають скасуванню.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 908,00 грн. згідно квитанції №908 від 17.05.2021.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати:

- Податкову вимогу ГУ ДПС в Тернопільській області форми "Ф" №151945-50 від 29.10.2019 р.;

- Податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС в Тернопільській області форми "Ф" :

№0-1905 від 12.04.2019р. на суму 1752,42 грн,

№0-1905 від 12.04.2019р. на суму 2437,45 грн,

№0-1905 від 12.04.2019р. на суму 7454,56 грн,

№0-1905 від 12.04.2019р. на суму 2193,59 грн,

№0-1905 від 12.04.2019р. на суму 4261,72 грн,

№0-1905 від 12.04.2019р. на суму 510,42 грн,

№0-1905 від 30.04.2020р. на суму 1964,23 грн,

№0-1905 від 30.04.2020р. на суму 2732,06 грн,

№0-1905 від 30.04.2020р. на суму 8355,60 грн,

№0-1905 від 30.04.2020р. на суму 2458,73 грн,

№0-1905 від 30.04.2020р. на суму 4776,83 грн,

№0-1905 від 30.04.2020р. на суму 572,12 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: с. Поділля,Заліщицький район, Тернопільська область,48613 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Білецька, 1,м. Тернопіль,46003 код ЄДРПОУ/РНОКПП ВП 44143637).

Головуючий суддя Подлісна І.М.