Справа № 640/17277/20
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.05.2018 № 0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2018 рік в сумі 25 000, 00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 21.06.2018 № 0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2018 рік в сумі 16 666, 67 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.07.2020 № 0-2654/Р про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2019 рік в сумі 8 333, 33 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.08.2019 № 0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2019 рік в сумі 14 583, 33 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.03.2020 № 0-2654 про визначення позивачу податкового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб 18011001 за 2020 рік в сумі 25 000,00 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 № щодо застосування штрафу в розмірі 3 333, 33 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.04.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у періоді з 2018-2020 роки був власником транспортних засобів:

- марки Audi, моделі Q7, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2 967 куб.см., дата реєстрації 27.06.2017;

- марки BMW, моделі 730ld, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2 993 куб.см., дата реєстрації 17.05.2018, дата продажу 29.05.2019;

- марки BMW, моделі 750li, 2019 року випуску, об`єм двигуна 4 395 куб.см., дата реєстрації 01.06.2019;

Відповідно до пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

1) від 03.05.2018 № 0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2018 рік у розмірі 25 000, 00 грн.;

2) від 21.06.2018 № 0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2018 рік у розмірі 16 666, 67 грн.;

3) від 24.06.2019 № 0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2019 рік у розмірі 25 000, 00 грн.;

4) від 20.08.2019 № 0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2019 рік у розмірі 14 583, 33 грн.;

5) від 27.03.2020 № 0-2654, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2020 рік у розмірі 25 000, 00 грн.;

При цьому, 07.04.2020 відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності сплати позивачем до бюджету узгодженого грошового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб, за результатами якої складено акт від 07.04.2020 № 4350/26-15-33-14/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлено порушення строків сплати нарахованої суми грошового зобов`язання по транспортному податку з фізичних осіб, передбачених пп. 267.8.1 п. 267.8 ст. 267 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки, за затримку на 246 днів сплати ОСОБА_1 грошового зобов`язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 21.06.2018 № 0-2654 у сумі 16 666, 65 грн., відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.05.2020 № , яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 3 333, 33 грн.

Разом з тим, з листа Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 17.08.2020 № 2975/АДВ/26-15-33-14-23 вбачається, що податкове повідомлення-рішення від 24.06.2019 № 0-2654 відкликане та сформовано нове податкове повідомлення-рішення від 27.07.2020 № 0-2654/Р, яким визначено ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб" за 2019 рік у розмірі 8 333, 33 грн.

Не погоджуючись із вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями контролюючого органу, ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні, та здійснивши округлення об`єму двигуна автомобілів, що належать позивачу до більшого показника, податковий орган допустив порушення. Таким чином, контролюючий орган не довів ту обставину, що належні позивачу транспортні засоби є об`єктами оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Зокрема, апелянт зазначає, що Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, передбачає вимірювання робочого об`єму двигуна як в кубічних сантиметрах, так й у літрах, а відтак об`єм циліндрів двигуна слід заокруглювати до найближчого цілого числа. Таким чином, транспортні засоби, які належали позивачу станом на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відносяться до об`єктів оподаткування у 2018, 2019 та 2020 роках відповідно до підпункту 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України. При цьому, апелянт вказує на те, що заокруглення робочого об`єму двигуна транспортного засобу до найближчого цілого числа здійснюється суб`єктом оцінки (Мінекономіки), а повноваження податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Положенням про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 459 (далі - Положення № 459), Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 № 66 (далі - Методика № 66) у відповідних редакціях, дійсних станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України визначено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законодавством.

Згідно з пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Підпунктом 267.2.1 п. 267.1 вищевказаної статті ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Згідно з пп. 267.6.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що у 2018 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 3723 гривні.

Отже, платниками транспортного податку з фізичних осіб у 2018 році є фізичні особи, що є власниками легкового автомобілю, з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно), середньоринкова вартість якого становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2018, тобто 1 396 125, 00 грн.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що у 2019 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 4 173 гривень.

Отже, платниками транспортного податку з фізичних осіб у 2019 році є фізичні особи, що є власниками легкового автомобілю, з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно), середньоринкова вартість якого становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019, тобто 1 564 875, 00 грн.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» встановлено, що у 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 4 723 гривень.

Отже, платниками транспортного податку з фізичних осіб у 2020 році є фізичні особи, що є власниками легкового автомобілю, з року випуску якого минуло не більше п`яти років (включно), середньоринкова вартість якого становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2020, тобто 1 771 125, 00 грн.

Абзацом 2 пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України встановлено, що така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.

Щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщується перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей їх віднесення до об`єктів оподаткування транспортним податком встановлений Методикою № 66.

Пунктом 2 Методики № 66 встановлено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: С ср = Ц н х (Г / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (далі - Порядок № 403).

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів) (п. 3 Методики № 66).

Інформація про ціни нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального подається до 10 січня базового податкового (звітного) періоду (року) державним підприємством «Держзовнішінформ» до Мінекономрозвитку (пункт 4 Методики).

Аналіз наведених положень ПК України, Методики № 66 та Порядку № 403 свідчить, що для визнання автомобіля об`єктом оподаткування транспортним податком з фізичних осіб до уваги береться, зокрема середньоринкова вартість такого автомобіля, яка визначається статистичними методами з урахуванням певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу та встановлюється, виключно, Мінекономрозвитку та не підлягає перегляду чи коригуванню іншими суб`єктами владних повноважень чи власниками транспортних засобів.

Відтак, перелік легкових автомобілів, які є об`єктом оподаткування у 2018, 2019 та 2020 роках (з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року), із зазначенням марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального, розміщується на офіційному веб-сайті центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі.

Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку.

Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі розміщеної на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, які є об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018, 2019 та 2020 роках.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 815/3958/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з переліком легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, який розміщений на офіційному сайті Мінекономрозвитку об`єктами оподаткування транспортним податком були:

1) у 2018 році:

- марки Audi, моделі Q7, з випуску якого минуло до 3 років, об`єм двигуна - 3 літри, тип пального - дизель;

- марки BMW, моделі 7-Series, з випуску якого минуло до 4 років, об`єм двигуна - 3 літри, тип пального - дизель, можливі ідентичні (аналогічні) автомобілі - 730ld;

2) у 2019 році:

- марки BMW, моделі 7-Series, з випуску якого минуло до 2 років, об`єм двигуна - 3 літри, тип пального - дизель, можливі ідентичні (аналогічні) автомобілі - 730ld;

- марки BMW, моделі 7-Series, з випуску якого минуло до 2 років, об`єм двигуна - 4,4 літри, тип пального - бензин, можливі ідентичні (аналогічні) автомобілі - 750lі;

3) у 2020 році:

- марки BMW, моделі 7 серії (подовжена версія) (G12) 750li xDrive, з випуску якого минуло до 1 року, об`єм двигуна - 4,4 літри, тип пального - бензин.

Разом з тим, як вірно було зазначено судом першої інстанції, позивач у спірному періоді був власником автомобілів марки Audi, моделі Q7, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2967 куб.см.; марки BMW, моделі 730ld, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2993 куб.см.; марки BMW, моделі 750li, 2019 року випуску, з об`ємом двигуна 4395 куб.см., що не відповідає технічним характеристикам об`ємів двигунів, зазначеним у вищевказаному Переліку.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується відповідачем, під час визначення об`єму двигуна автомобілів позивача було здійснено заокруглення значення об`єму літри до найближчого числового значення, а саме :

- автомобіля марки Audi, моделі Q7, 2017 року випуску, об`єм двигуна 2 967 куб.см. до об`єму 3,0 літри;

- автомобіля марки BMW, моделі 730 ld, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2 993 куб.см. до об`єму 3,0 літри;

- автомобіля марки BMW, моделі 750li, 2019 року випуску, з об`ємом двигуна 4395 куб.см. до об`єму 4,4 літри.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що податковий орган, отримавши вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, здійснивши округлення об`єму двигуна автомобіля позивача до більшого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, автомобілі позивача марки Audi, моделі Q7, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2967 куб.см. марки BMW, моделі 730ld, 2017 року випуску, з об`ємом двигуна 2993 куб.см. марки BMW, моделі 750li, 2019 року випуску, з об`ємом двигуна 4395 куб.см., Мінекономрозвитку прирівняло до автомобілів з об`ємами двигуна 3,0 см. куб., 3,0 см. куб. та 4,4 см. куб. відповідно, водночас, не встановлено наявності норми закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, з якого б вбачалася можливість застосування приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів, які визначені в переліку, затвердженому Мінекономрозвитку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вирішення спору у цій справі повинно бути на користь платника податків, оскільки обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 822/2687/17.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 813/3965/17 не береться колегією суддів до уваги, оскільки ця справа не є релевантною та спірні відносини склалися щодо інших обставин. Зокрема, на відміну від обставин у даній справі № 640/17277/20, Верховним Судом у справі № 813/3965/17 було встановлено, що суди не повинні самостійно здійснювати розрахунок середньоринкової вартості автомобіля та враховувати його при вирішенні справи з огляду на те, що, по-перше, суди не можуть підміняти органи державної влади, до компетенції яких віднесені ці повноваження, по-друге, такий розрахунок з сайту Мінекономрозвитку не враховує показників (параметрів), які були актуальні на час визначення відповідачем податкового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Також, аналізуючи доводи апеляційної скарги, колегія враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 21.01.1999 по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», де суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.04.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.