Справа № 120/7784/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 р. Справа № 120/7784/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (позивач, ОСОБА_1 ), яка подана його представником - адвокатом Тарасюк О.М. (представник позивача, адвокат Тарасюк О.М.), до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області), в якій позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у зарахуванні періоду проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 до страхового стажу при призначені пенсії за віком та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 та призначити йому пенсію з дня звернення за її призначенням, тобто з 14.04.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що після досягнення ним 63 років в квітні 2021 року він звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, відповідач листом від 30.04.2021 "Щодо пенсійного забезпечення" відмовив йому у призначенні такої пенсії з причин неврахування до страхового стажу періоду проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979, оскільки у військовому квитку відсутні підстави виправлення прізвища позивача, а в наданій довідці підставою видачі є військовий квиток. Позивач вказує, що необґрунтоване неврахування вищевказаного періоду до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист. За таких обставин позивач вважає наведену відмову відповідача протиправною, у зв`язку з чим і звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою від 19.07.2021 судом відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні). Крім того, встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача додаткові докази, необхідні для розгляду справи.

05.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, а також копії матеріалів пенсійної справи позивача. У своєму відзиві відповідач проти позову заперечив та зазначив, що відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Так, представник відповідача зазначає, що підстав для зарахування до страхового стажу періоду проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 немає, оскільки у військовому квитку відсутні підстави виправлення прізвища позивача, а в наданій довідці підставою видачі є військовий квиток. В той же час, як повідомляє відповідач, згідно наданих позивачем документів про стаж (довідка про підтвердження періодів трудової діяльності, військовий квиток, довідка про підтвердження військової служби, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру) загальний страховий стаж позивача складає 17 років 08 днів, а отже виключає призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За таких обставин, відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Окрім того з долучених відповідачем до відзиву матеріали судом було встановлено, що подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії від 14.04.2021 за № 1000 була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у відповідності до п.4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1. 21.04.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було прийняте рішення за № 76 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з причин неврахування до страхового стажу періоду проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979.

Наведені обставини слугували підставою для винесення 13.09.2021 судом, за клопотанням позивача, в порядку ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) ухвали про залучення до участі у справі як співвідповідача Головне управлянні Пенсійного фонду України в м. Києві (відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві). Цією ж ухвалою останньому встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У зв`язку із обмеженим фінансуванням Вінницького окружного адміністративного суду на 2021 рік та відсутністю достатніх коштів для сплати послуг поштового зв`язку, ухвалу від 13.09.2021 разом із позовною заявою надіслано на електронну адресу відповідача 2: " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", про що секретарем судового засідання складено довідку.

Дана ухвала отримана відповідачем 2 в електронному вигляді, про що секретарем судового засідання було складено наступну довідку від 14.09.2021.

Суд вважає, що довідка від 14.09.2021 є достатнім доказом вручення відповідачу копії ухвали від 13.09.2021, враховуючи таке.

Кодексом адміністративного судочинства України не врегульовано процедури підтвердження отримання учасником судового процесу надісланої йому на електронну адресу копії ухвал суду, однак, згідно з положеннями ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Статтею 129 КАС України унормовано питання щодо виклику (повідомлення) шляхом надсилання тексту повістки електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 КАС України повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Відтак, суд вважає за можливим застосування аналогії закону у частині правових наслідків отримання відповідачем електронного листа суду, а тому довідка від 14.09.2021 вважається документом, який підтверджує факт отримання відповідачем 2 14.09.2021 ухвали від 13.09.2021 разом із позовною заявою в електронній формі.

Проте, в межах визначеного судом 15-ти денного строку ГУ ПФУ в м. Києві відзиву на позовну заяву не подав.

Як зазначено у ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 14.04.2021 позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), у зв`язку із досягненням 63-річного віку, звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Постановою Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 за № 339/35961, яка набрала чинності 30.03.2021, пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 № 13-1) викладено в такій редакції: "після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу".

Судом встановлено, що подана ОСОБА_1 заява про призначення пенсії від 14.04.2021 за № 1000 була передана за принципом екстериторіальності на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

За наслідком розгляду такої заяви та доданих до неї документів, ГУ ПФУ в м. Києві рішенням від 21.04.2021 № 76 відмовило позивачу у призначені пенсії за віком, зауваживши, що підстав для зарахування до страхового стажу періоду проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 немає, оскільки у військовому квитку відсутні підстави виправлення прізвища позивача, а в наданій довідці підставою видачі є військовий квиток. При цьому, згідно наданих позивачем документів про стаж (довідка про підтвердження періодів трудової діяльності, військовий квиток, довідка про підтвердження військової служби, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру) загальний страховий стаж позивача складає 17 років 08 днів, а отже виключає призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (мінімально необхідний стаж - 18 років).

Вказана інформація була доведена до відома позивача листом-відмовою ГУ ПФУ у Вінницькій області від 30.04.2021 № 0200-0220-8/27079.

Вважаючи протиправною таку відмову пенсійного органу у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 8 Закону N 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

За нормами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. N 1788-XII військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби, зараховується до трудового стажу.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 28 років по 31 грудня 2021 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років.

Згідно вимог ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон від 05.11.1991 № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наведене узгоджується також із положеннями п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993р. (далі - Інструкція) та п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р. (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із цього слідує, що дійсно основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність надання будь-яких додаткових уточнюючих довідок виникає лише у випадку коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу. Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

В ході судового розгляду справи встановлено, що з урахуванням втрати позивачем трудової книжки та неможливості підтвердження на її основі страхового стажу останнього, між сторонами наявний спір щодо незарахування до такого стажу відомостей про проходження строкової військової служби ОСОБА_1 на підставі військового квитка серії НОМЕР_1 від 23.10.1977 та довідки про підтвердження проходження військової служби від 10.07.2018 № 157, виданої Хмільницьким об`єднаним районним військовим комісаріатом, з огляду на встановлення факту наявності неточностей в вищезазначених документах.

Так, судом встановлено, що відмова позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV ґрунтується на не зарахування періоду проходження ним військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979, з огляду на те, що у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 23.10.1977, на підставі якого була видана довідка від 10.07.2018 № 157, значилось прізвище « ОСОБА_2 », яке в подальшому було виправлене на "КОнарський", однак пенсійний орган вважає, що підстави виправлення прізвища позивача відсутні.

Тобто, оформлення уточнених довідок не відповідає вимогам пункту 26 Порядку № 637 (у підтверджуючих документах неточно зазначено особисті дані). При цьому, територіальним органом пенсійного фонду роз`яснено право позивача встановити факт приналежності цього документа даній особі у судовому порядку.

Відповідно до пункту 26 Порядку № 637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Суд звертає увагу, що в даному випадку спірні правовідносини стосуються незарахування періоду військової служби позивача до страхового стажу, у зв`язку з невірним способом виправленням прізвища останнього в військовому квитку, що слугував підставою видачі довідки про проходження такої служби, які не є правовстановлюючими документами в розумінні п. 26 Порядку № 637. Таким чином, відсутні обставини для встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Так, у військовому квитку серії НОМЕР_1 від 23.10.1977 міститься недолік в одній букві у написанні прізвища заявника " ОСОБА_2 ", з подальшим виправленням його на "КОнарський" шляхом закреслення попереднього прізвище та написання правильного. При цьому довідка Хмільницького об`єднаного районного військового комісаріату від 10.07.2018 за №157 видана на ім`я ОСОБА_3 про підтвердження ним служи в армії за період з 23.10.1977 по 11.11.1979.

Суд звертає увагу, що в даному випадку підставою видачі у довідці 10.07.2018 за №157 містяться два документа: військовий квиток серії НОМЕР_1 та паспорт серії НОМЕР_2 , при чому паспортні данні позивача в частині написання прізвища, ім`я та по-батькові позивача повністю відповідають тим, які зазначені у довідці Хмільницького об`єднаного районного військового комісаріату, однак відповідачами з незрозумілих причин цей факт проігноровано.

Таким чином суд приходить до висновку, що відсутність підстави для виправлення прізвища у військовому квитку не спростовує наявність факту проходження військової служби позивача з 23.10.1977 по 11.11.1979 для зарахування такого до страхового стажу, зважаючи на те, що паспорт позивача також є підставою для видачі довідки. Більше того, вказаний недолік виправлення прізвища позивача відповідає ознакам формальної (несуттєвої) помилки та не впливає на зміст уточнюючих довідок. Тим більше, в даному випадку сторони не оспорюють саму обставину проходження позивачем військової служби у вказаний період.

В цьому випадку суд вважає за необхідним зазначити, що окремі неточності в поданих позивачем документах або неповнота відображеної у них інформації не може бути перешкодою для реалізації особою своїх законних прав, в даному випадку - права на перерахунок пенсії.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи, суд доходить висновку, що спірний період проходження військової служби позивача є встановленим на підставі військового квита серії НК № 4080048 від 23.10.1977, довідки про підтвердження проходження військової служби від 10.07.2018 № 157, з урахуванням паспортних даних позивача та, відповідно, має бути врахований при визначені страхового стажу позивача.

Крім іншого суд звертає увагу, що витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу. А тому неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку таких документів, наданих особою не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Відповідачі не надали жодного доказу на підтвердження того, що при прийнятті рішення від 21.04.2021 № 76, в частині не врахування до стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 діяли обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, добросовісно, тобто з забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним з огляду на те, що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст. 46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоду проходження ним строкової військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979., а відтак Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належить зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 на підставі військового квита серії НК № 4080048 від 23.10.1977 та довідки про підтвердження проходження військової служби від 10.07.2018 № 157.

Визначаючись із способом захисту порушеного права, то суд враховує те, що позивач у своїх вимогах просив, зокрема, визнати протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні періоду проходження строкової військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 до страхового стажу при призначені пенсії за віком, а також зобов`язати останнього зарахувати вищевказаний період та призначити йому пенсію за віком з дня звернення (14.04.2021).

У той же час, суд зазначає, що визнання у судовому порядку протиправними дій відповідача не забезпечить належний захист прав позивача за умови чинності рішення про відмову у призначені пенсії за віком № 76 від 21.04.2021. При цьому, саме визнання такого рішення протиправним уже є свідченням того, що відповідні відмовні дії відповідача є неправомірними.

Згідно положень ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, з метою забезпечення повного та ефективного захисту прав позивача на призначення пенсії за віком, суд вбачає підстави вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 76 від 21.04.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за віком.

Щодо іншої позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення позивачу пенсії за віком днем звернення 14.04.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги досягнення позивачем 63-річного віку станом на 14.04.2021, наявність необхідного страхового стажу більше 18 років (з урахуванням періоду військової служби, який підтверджений даним рішенням), що дає право на призначення пенсії за віком, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з дати звернення до відповідача із відповідною заявою, а саме з 14.04.2021, як про те просить позивач.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 1 статті 6 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що заявлений позов належить задовольнити у спосіб визначений судом.

Оскільки позивача ухвалою від 19.07.2021 звільнено від сплати судового збору на підставі ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", а інших судових витрат не встановлено, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21.04.2021 за № 76 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 23.10.1977 по 11.11.1979 та призначити ОСОБА_1 з 14.04.2021 пенсію за віком у відповідності до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 27.10.21.

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 );
Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100).
Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, місто Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, буд. 16).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович