Справа № 804/1144/17
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року

м. Київ

справа №804/1144/17

адміністративне провадження № К/9901/426/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Юрченко В.П.,

суддів: Васильєвої І.А., Пасічник С.С.,

секретар судового засідання - Томах О.О.,

за участю:

представника позивача - Поцелова А.О.,

представника відповідача - Атрошенко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2018 (колегія суддів: Круговий О.О., Суховаров А.В., Шлай А.В.) у справі № 804/1144/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, платник податків, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач 1, податковий орган, ГУ ДФС у Дніпропетровській області), Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - відповідач 2, ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Правонаступником Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області та Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області є Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, як відокремлений підрозділу ДПС України

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2014 та 2015 роках ФОП ОСОБА_1 здійснював операції, звільнені від оподаткування ПДВ, під час яких, ним було використано товари, при придбанні яких було сплачено ПДВ контрагентами - постачальниками. За вказаних обставин, відповідно до положень Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України 01.07.1997 № 141, ФОП ОСОБА_1 мав право віднести витрати зі сплати ПДВ до собівартості товарів та у відповідності до п.п. 177.2, 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України (далі - ПК України) правомірно визначив розмір витрат і оподатковуваного доходу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем безпідставно включено у перевіреному періоді до складу валових витрат, суму коштів, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб у розмірі 305152,33 грн. Безпідставно віднесено до складу витрат вказані сум, що також призвело до заниження суми військового збору, яка підлягала утриманню на 18017,76 грн., що є порушенням п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволені частково, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 03.02.2017 року в частині нарахування ФОП ОСОБА_1 грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на суму 125 724.01 грн., з них за основним платежем 83816.01 грн., та за штрафними фінансовими санкціями 41908 грн., та визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення № від 03.02.2017 року в частині нарахування ФОП ОСОБА_1 військового збору на суму 2 342.86 грн., з них за основним платежем 1874.29 грн., та за штрафними санкціями 468.57 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Представник позивача зазначає, що ФОП ОСОБА_1 у своїй діяльності в неоподаткованих операціях використовував товари, при придбанні яких було сплачено ПДВ, та позивач мав право віднести витрати зі сплати ПДВ по собівартості товарів, оскільки їх сплата була включена у вартість таких товарів, відповідно до п.п.139.1.6 ст. 139 ПК України.

Також, представник позивача доводить Суду, що суд апеляційної інстанції помилково дійшов висновку про те, що Інструкція з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 № 141 (далі - Інструкція), яка є деталізованою і визначає порядок віднесення таких витрат до сплати ПДВ, суперечить статті 177 ПК України суперечить.

З таких підстав, позивач просить постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2018 скасувати в частині відмови задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11.02.2019 року відкрито касаційне провадження.

Позиція Верховного Суду

Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в межах зазначеного правозастосування дійшла висновку про відсутність підстав задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Суд першої та апеляційної інстанції встановив, що 01.12.2016 посадовими особами ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області проведено планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, за наслідками якої складено акт від 01.12.2016 року №3577/04-61-1304/ НОМЕР_1 .

За наслідками перевірки податковий орган дійшов висновків про порушення ФОП ОСОБА_1 :

- ст. 177 ПК України, в результаті чого донараховано податок з доходів фізичних осіб від підприємницької діяльності у сумі 305 152,33 грн., у т.ч.: - за 2014 рік у розмірі 64915.44 грн.; за 2015 рік у розмірі 240 236.89 грн.

-пп. 1.4, 1.6 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу ХХ ПК України в результаті чого донараховано військового збору у розмірі 18017.76 грн. за 2015 рік;

-п. 177.10 ст. 177 ПК України - відсутність ведення Книги обліку доходів і витрат.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення - рішення: № від 03.02.2017 року, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Військовий збір всього на суму 22525.20 грн., з них за основним платежем 18017,76 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 4504,44 грн.; № від 03.02.2017 року, яким ФОП ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування 457727,50 грн., з них 305152,33 грн. за основним платежем, 152576,17 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Також, судами встановлено, що під час перевірки податковим органом встановлено завищення витрат за 2014 рік на загальну суму 379407 грн., внаслідок включення до складу валових витрат суми витрат на придбання ТМЦ разом із сумами ПДВ.

В 2015 році ФОП ОСОБА_1 завищено витрати за рахунок віднесення до складу витрат сум ПДВ, сплачених в ціні ТМЦ всього на суму 162113.93 грн., а також на суму 914117.64 грн. за рахунок сум ПДВ сплачених до митних органів відповідно до ВМД при придбанні імпортованого товару.

Судами встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є платником податку на додану вартість з 08.10.2010 р.

Податковий орган дійшов висновку, що віднесення до складу витрат 2014 та 2015 року сум ПДВ, сплаченого ОСОБА_1 в ціні прибраних ТМЦ є порушенням п. 177.3 ст. 177 ПК України, що призвело до зменшення оподаткованого доходу та не донарахування позивачем сум податку на доходи фізичних осіб, а також військового збору.

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України (на далі в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 статті 177 ПК України зазначається, що об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пункт 177.4 статті 177 ПК України визначає, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Відповідно до п.п.177.3 ст. 177 ПК України (чинної на час спірних правовідносин), для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відтак, висновки податкового органу та судів про порушення позивачем приписів п.п.177.3 ст. 177 ПК України є правильним.

Щодо доводу позивача про застосування Інструкції з бухгалтерського обліку податку на додану вартість, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України від 01.07.1997 № 141, якою визначено порядок віднесення витрат, а саме покупка товару, при оплаті якого було сплачено ПДВ, колегія суддів зазначає наступне.

Приписами п.п.177.3 ст. 177 ПК України встановлена пряма заборона платнику податку ПДВ включати до витрат і доходу суми ПДВ, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Інструкція є підзаконним нормативно-правовим актом, приписи якої в цій частині суперечить Податковому кодексу України і яка не може регулювати правові відносини, які виникають між ФОП та віднесення витрат і доходу суми ПДВ, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду першої та апеляційної інстанції, а лише містять вимоги щодо переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05.02.2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіВ.П. Юрченко І.А. Васильєва С.С. Пасічник