Справа № 640/26446/20
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - ГУ ПФУ в місті Києві, відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо переведення з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ",

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та провести виплату пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки (7763,17 грн), з 10 червня 2020 року (дату подачі заяви про призначення пенсії за віком), з урахуванням виплачених сум.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 по 09 червня 2020 року отримував пенсію за вислугу років як військовослужбовець відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Після досягнення пенсійного віку 10 червня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При обчисленні за віком пенсії ГУ ПФУ в м.Києві було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України, за 2014-2016 року (3764,40 грн.), яка враховувалася для перерахунку раніше призначених пенсій за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», замість такого показника за 2017-2019 роки (7763,17) як зазначено в ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що порушує права позивача на соціальний захист.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року даний адміністративний позов - задоволено в повному обсязі.

На вказане рішення суду відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Позиція відповідача обґрунтована тим, що середня заробітна плата в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення, застосовується лише для призначення пенсії. Оскільки позивача переведено з одного виду пенсії на інший, то пенсійний орган врахував показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів на місці ухвалила проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ч.4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

До 09 червня 2020 року позивач отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII.

10 червня 2020 року після досягнення позивачем пенсійного віку він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З 10 червня 2020 року ОСОБА_1 переведено на пенсію з віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На звернення позивача про призначення пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати працівників, зайнятих у сферах економіки України, з якої сплачено страхові внески за 2017-2019 роки (7763,17), ГУ ПФУ в м.Києві листом від 23 вересня 2020 року №21626-22252/Н-02/8-2600/20 повідомило про те, що останній переведений з пенсії за вислугу років до Закону №2262-XII на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV з врахування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки. Підстав для застосування середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, обчисленої як середній показник за 2017-2019 роки, при переведенні з одного виду пенсії на інший немає.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором; особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач мав право на отримання двох видів пенсій за різними законами - у зв`язку із вислугою років відповідно до статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки досяг пенсійного віку та мав достатній страховий стаж.

Слід зазначити, що переведення з одного виду пенсії на інший відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" проводиться в межах одного закону, яким передбачені лише три види пенсії - за віком, по інвалідності, по втраті годувальника.

Відповідно до ч. 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Положення даної статті застосовується саме у разі переведення з одного виду пенсії на інший в рамках одного закону.

У даному випадку позивач, отримуючи пенсію за одним законом, звернувся з заявою до відповідача про призначення йому пенсії за іншим законом. Так, позивач просив призначити йому пенсію за віком на підставі статей 26, 27, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а не перевести його на пенсію за віком у межах одного Закону.

Згідно статті 1 Закону №1058-ІV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 статті 40 Закону №1058-ІV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики.

Отже, вказана норма передбачає врахування середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Згідно статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Отже, з наведеного вбачається, що ч. 3 статті 45 Закону №1058-ІV регламентований порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Тобто, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Однак, якщо мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Великої Палати від 31 жовтня 2018 року по справі №876/5312/17.

Як встановлено вище, позивач до 09 червня 2020 року отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII. З 10 червня 2020 року позивачу призначені пенсія відповідно до Закону №1058-ІV. При цьому, призначення позивачу пенсії відповідно до Закону №1058-ІV в червні 2020 року відбулося вперше, тобто відбувся не перевід, а саме призначення відповідної пенсії.

Таким чином, при обчисленні пенсії за віком вперше відповідно до Закону №1058-ІV слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Оскільки пенсію відповідно до Закону №1058-ІV позивачу призначено у 2020 році, то показник середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, має братися за 2017-2019 роки.

Відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо застосування при призначенні пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 роки, є протиправними.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не доводять неправомірності вимог позивача.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 статті 263, п.2 ч.5 статті 328 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 26 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків