Справа № 489/3348/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 489/3348/21
Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2021, ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Гарастюка Дениса Максимовича та Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вважає, що правила дорожнього руху він не порушував, при складанні постанови відповідач 1 допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, в зв`язку з чим постанова є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідачем-1 не було забезпечено йому право на захист, оскільки не було відкладено розгляд справи за його клопотанням на іншу дату. Крім того, дорожній знак 3.29 ПДР України був встановлений з порушенням вимог його встановлення, оскільки додатково встановлений разом з ним дорожній знак 1.20.2 ПДР України (звуження дороги), залишився після усунення обставин, за яких його було встановлено.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову від 20 травня 2021 року серіїї ЕАН №423298. У закритті провадження у справі відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Доводами апеляційної скарги зазначає, що 20.05.2021 року на а/д «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», 203 км. за допомогою лазерного вимірювача TruCam 000666 виявлено порушення ПДР ОСОБА_1 , який рухався зі швидкістю 84 км/год, чим перевищив встановлену швидкість на 34 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29, чим порушив п. 12.9.б ПДР України. Апелянт зазначає, що відповідно до п. 12.9 б ПДР водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.п. 12.4-12.7 на ділянці дороги де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих правил. Апелянт звертає увагу, що дорожній знак 3.29, вимоги якого порушив позивач, є постійним дорожнім знаком, оскільки не був встановлений на жовтому фоні та діяв на момент вчинення правопорушення. Місце для роботи з приладом було позначено відповідним дорожнім знаком з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкості режиму. Прилад TruCam 000666 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки. Щодо відмови у задоволенні клопотання про відкладення розгляду адміністративної справи, апелянт зазначає, що інспектор запропонував позивачу скористатись правовою допомогою засобами телефонного зв`язку, однак позивач не намагався цього зробити а тому підстав відкладати розгляд справи не було.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.05.2021 посадовою особою відповідача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4232982, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до змісту зазначеної постанови, позивач, керуючи транспортним засобом "FORD FUSION", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 84 км/год, чим перевищив встановлену швидкість на 34 км/год в зоні дії дорожнього знаку 3.29, швидкість вимірювалась приладом TruCam 000666, чим порушив п. 12.9.б ПДР України.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходи з того, що п. 12.10. ПДР України передбачено, що обмеження дозволеної швидкості руху можуть вводитися тимчасово і постійно. При цьому разом із знаками обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 обов`язково додатково встановлюються відповідні дорожні знаки, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта. У разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху. Крім того, судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не було вжито жодних дій, щодо надання водію можливості реалізувати своє право на отримання правової допомоги, у зв`язку з чим суд першої інстанції вважав, що відповідачем не доведено правомірність прийнятої постанови. Відмовляючи у задоволенні вимоги про закриття провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що це не відноситься до компетенції суду.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, окрім іншого, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

У відповідності до п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст. 122 КУпАП.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (ч.2 ст. 33 КУпАП).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Задовільняючи позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги фотозображення обстановки місця події, які надані позивачем до позову, та погодився з доводами позивача про те, що оскільки на час керування ним транспортним засобом на ділянці дороги, де був встановлений дорожній знак 3.29 обмеження максимальної швидкості руху 50 км/годину, порушення вимог якого йому інкримінується, не мало місце звуження дороги, про що попереджав розміщений під ним дорожній знак 1.5.2 ПДР України, тому позивача неправомірно притягнуто до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.

Однак такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковими та зазначає, що відповідно до Постанови КМУ «Про Правила Дорожнього руху» від від 10 жовтня 2001 р. № 1306 п. 12.10-1. Обмеження дозволеної швидкості руху (дорожні знаки 3.29 та/або 3.31 на жовтому фоні) вводяться тимчасово виключно: а) у місцях виконання дорожніх робіт; б) у місцях проведення масових або спеціальних заходів; в) у випадках, пов`язаних із стихійними (погодними) явищами.

При цьому, п. 12.10-2 визначено, що Обмеження дозволеної швидкості руху вводяться постійно виключно: а) на небезпечних ділянках доріг та вулиць (небезпечні повороти, ділянки з обмеженою видимістю, місця звуження дороги тощо); б) у місцях розміщення наземних нерегульованих пішохідних переходів; в) у місцях розташування дорожніх станцій патрульної поліції;

Як вбачається з фото, наданого позивачем до позовної заяви, на ділянці дороги, що зазначена у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, були розміщені знаки 3.29 обмеження швидкості спочатку 90, 70 та згодом 50 км. на годину. Ці обмеження швидкості на зазначеній ділянці є постійними, оскільки розміщені на білому фоні. Під знаком 3.29 обмеження швидкості 50 км. розміщено тимчасовий (на жовтому фоні) попереджувальний знак 1.5.2.(а.с.8)

При цьому, як вбачається з фото, за знаком обмеження швидкості 50, розташований нерегульований пішохідний перехід, а зліва - стаціонарний пост патрульної поліції, що також підтверджує той факт, що знак обмеження швидкості 50 на вказаній ділянці дороги є постійним відповідно до п. п. 12.10-2 правил дорожнього руху. Місце для роботи з вимірювальним приладом швидкісного режиму було позначено відповідним дорожнім знаком, з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкості режиму, що не могло залишатись поза увагою позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що попереджувальний знак 1.5.2 на жовтому фоні ніяким чином не пов`язаний з постійно діючим знаком 3.29 обмеження швидкості 50 на даній ділянці дороги, та вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що відповідачем неправомірно притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення обмежень швидкості у зоні дії дорожнього знаку 3.29 розміщеного разом з тимчасовим знаком 1.20.2, що залишився після усунення обставин, за яких його було встановлено.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що тимчасового знаку 1.20.2, про який зазначає позивач у позовній заяві, та на який посилається суд першої інстанції в рішенні постановою КМУ «Про Правила Дорожнього руху» від від 10 жовтня 2001 р. № 1306 не передбачено.

Що стосується висновків суду першої інстанції, про порушення процедури розгляду адміністративної справи, а саме, не забезпечення позивачу права на отримання юридичної допомоги, колегія суддів вважає такі висновки помилковими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Із ч. 1 ст. 271 КУпАП слідує, що у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

З метою встановлення всіх обставин справи та дослідження зібраних судом доказів, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, колегією досліджено наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис.

Як вбачається з відеозапису, позивач дійсно виявив бажання скористатись юридичною допомогою адвоката, на що інспектором було запропоновано скористатись засобами телефонного зв`язку. Однак позивач не намагався скористався засобом телефонного зв`язку та зв`язатись з адвокатом або особою, яка могла би надати йому юридичну допомогу. Аргументів та клопотань, щодо відкладення розгляду справи у письмовій формі позивач не подавав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що приймаючи постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, інспектором не було обмежено позивача у праві скористатись правовою допомогою, а тому вважає, що порядок розгляду справи також не було порушено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини справи, які мають значення для її правильного вирішення, у зв`язку з чим, судове рішення відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 317 КАС України, підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 серпня 2021 року скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Гарастюка Дениса Максимовича та Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик