Справа № 400/1768/21
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/1768/21
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати неправомірними дії Департаменту соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації щодо ненарахування та невиплату ОСОБА_1 грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування та транспортне обслуговування відповідно до вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 228 від 14.02.2007 року;

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, починаючи з 01.01.2020 року, призначити та виплачувати ОСОБА_1 протягом життя, 2 рази на рік, грошові компенсації відповідно до вимог п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 228 від 14.02.2007 року, а саме: 3.1 грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування в розмірі 22% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць; 3.2 грошову компенсацію на транспортне обслуговування в розмірі 29% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць.

В обґрунтування позову зазначалось, що позивач вже понад 30 років стоїть у черзі на забезпечення безкоштовним автомобілем, але відповідач не забезпечує його автомобілем та не виплачує компенсаційні виплати на транспортне обслуговування, на які він має право відповідно до вимог п. 2 Постанови № 228 у розмірі 29% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць.

Також відповідач, виконавши рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 року у справі № 400/2066/19, в порушення п. 2 Постанови № 228 та пунктів 2, 3 результативної частини зазначеного рішення суду, у 2020 році та по сьогоднішній день продовжує нараховувати та виплачувати грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів в розмірі 22% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на рік, а не в місяць.

У Постанові № 228 визначені розміри і порядок, та вказано що дані компенсації виплачуються інвалідам в розмірах 22% прожиткового мінімуму встановленого Законом України «Про державний бюджет» на відповідний рік двічі на рік, в березні за 1-е півріччя, та у серпні за 2-е півріччя (п. 5 Постанови № 228).

Крім того, позивач вважає, що оскільки інвалідність позивачу встановлена безстроково, це дає йому право вимагати виплату даних грошових компенсацій протягом життя.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Миколаєві у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не врахував вимоги рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 р. справа №400/2066/19. Також, апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції при розгляді справи не врахував, що відповідач не виконав рішення по справі №400/2066/19 від 20.12.2019 р. та не розглянув клопотання від 24.05.2021 р.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначається що постановою КМУ від 05.08.2020 р. №683 внесені суттєві зміни до Порядку №228. Також, звертає увагу, що позивача у 2011 році знято з черги щодо забезпечення автомобілем. Просить, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, має статус особи з інвалідністю ІІ групи та право на пільги, передбачені законодавством, зокрема, Постановою № 228.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 року №400/2066/19 зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації призначити та здійснити виплату позивачу грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, зурахуванням вимог п. 2 Постанови № 228, а саме: 22% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, з розрахунку на місяць за друге півріччя 2018 року по 31.12.2019 року з врахуванням раніше проведених виплат.

Листом від 18.11.2020 року № 2128/05, наданим у відповідь на звернення позивача від 26.09.2020 року щодо виплати грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля та забезпечення автомобілем, Департамент повідомив позивача, що вищезазначені виплати здійснюються на підставі Постанови № 228 та листа Мінсоцполітики від 28.10.2013 року № 2249/19/93-13, в якому надано роз`яснення щодо застосування змін п. 2 Постанови № 228. Також позивачу роз`яснено, що оскільки він має у власності автомобіль, він матиме право для постановки на чергу для забезпеченням автомобілем після завершення 10 років експлуатації автомобіля.

09.03.2021 року позивач звернувся до управління соціального захисту населення Первомайської міської ради із заявою, в якій просив надати копію розпорядження Департаменту про нарахування виплат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, роз`яснити їх розмір та вказати суми, виплачені в 2020 році.

Листом від 10.03.2021 року № 1624/04.2-06 управління соціального захисту населення Первомайської міської ради повідомило позивача, що розпорядження Департаменту про нарахування виплат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля не існує. Управління керується п. 5 Постанови № 228, компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік у березні за перше півріччя та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення. Розрахунок компенсації здійснюється з розрахунку середньомісячного прожиткового мінімуму: (1638 х 6) + (1712 х 5) + 1769/12 = 1679,75 грн.

Враховуючи зазначене, розмір компенсації становить 1679,75 х 22% + 369,55 грн. У 2020 році вказану суму позивач отримав у повному обсязі. У 2021 році розмір компенсації становить 400,00 грн. на рік.

Не погоджуючись з порядком нарахування компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, вважаючи, що він отримав право на грошову компенсацію на транспортне обслуговування, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає, а викладені у апеляційній скарзі доводи скаржника є неприйнятні з огляду на наступне.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ст. 28 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 року № 2961-IV, порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати і розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228 (Постанова № 228).

Пунктом 2 Постанови № 228 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.08.2013 року № 536) установлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2020 року № 683 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. № 228» пункт 2 постанови № 228 викладено в такій редакції: « 2. Установити, що для осіб з інвалідністю і законних представників дітей з інвалідністю, які мають автомобілі та мотоколяски, розміри річних грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів становлять відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на транспортне обслуговування - 29 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність». Дана постанова набрала чинності 08.08.2020 року.

Відповідно до п. 5 Постанови № 228 компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць: з 1 січня 2020 року 1638 гривні, з 1 липня 1712 гривень, з 1 грудня 1769 гривень.

З огляду на викладені положення законодавства колегія суддів зазначає, що соціальна підтримка, як виплата грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля ніяк не порушує права позивача, який має статус інваліда війни другої групи, оскільки ОСОБА_1 з 2020 року виплата грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування не припинялася та позивач продовжує отримувати 22 відсотки річних грошової компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» від 14 лютого 2007 року № 228, що підтверджується інформацією з управління соціального захисту населення Первомайської міської ради. Розрахунок грошової компенсації позивачу на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля здійснений правомірно, враховуючи чинне законодавство.

Щодо доводів апелянта про наявність на його думку права на грошову компенсацію на транспортне обслуговування в розмірі 29% прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць, судова колегія зазначає наступне:

Статтею 28 Закону України "Про реабілітації осіб з інвалідністю в України" передбачена виплата грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування.

Грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, на дітей з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.

Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв`язку з протипоказаннями для їх керування.

Після одержання особою з інвалідністю, законним представником дитини з інвалідністю спеціального автотранспорту виплата їй грошової компенсації на транспортне обслуговування припиняється і виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.

Грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачується особам з інвалідністю, законним представникам дітей з інвалідністю, які забезпечені автомобілями безоплатно чи на пільгових умовах або які мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом безоплатно чи на пільгових умовах, але не одержали його і користуються автомобілями, придбаними за власні кошти.

Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування призначають і виплачують місцева державна адміністрація.

Відтак, відповідно до норм зазначеної статті грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються особам з інвалідністю, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом.

Крім того, із зазначеного вище слідує, що слід розрізняти обставини підчас яких у особи виникає право на грошову компенсацію на транспортне обслуговування та право на грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів.

Так, ч.3 ст. 28 Закону України "Про реабілітації осіб з інвалідністю в України" прямо передбачено, що після одержання особою з інвалідністю, законним представником дитини з інвалідністю спеціального автотранспорту виплата їй грошової компенсації на транспортне обслуговування припиняється і починає виплачуватися грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.

Як зазначає сам позивач, останній в 2011 році придбав за власні кошти автомобіль ВАЗ-21111, 2011 року, тому судова колегія зазначає, що з моменту придбання автомобіля за власні кошти, позивач більше не перебуває на обліку для одержання автомобілів, а тому відповідно до п.4 ст. 28 Закону України "Про реабілітації осіб з інвалідністю в України" може отримувати лише грошову компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів.

За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного в порушення судом першої інстанції ч.ч.2, 3 ст.28 Закону України "Про реабілітації осіб з інвалідністю в України" позбавлення позивача права на отримання компенсації на транспортне обслуговування.

Крім того, позовні вимоги, що стосуються призначення та виплати позивачу грошової компенсації відповідно до Постанови № 228 протягом життя є передчасними. Суд здійснює захист лише порушеного права особи, а не права, яке може бути порушено в майбутньому.

Судова колегія не приймає доводи апеляційної скарги в частині про те, що відповідачем рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20.12.2019 року у справі № 400/2066/19 по сьогоднішній день не виконується, оскільки процесуальні питання, повязанні з виконанням судових рішень в адміністративних справах регулюються положеннями розділу VI Кодексу адміністративноо судочинства України та можуть бути вирішенні в рамках адміністративної справи №400/2066/19, а не шляхом подання нової позовної заяви.

Також, судом не приймаються доводи позивача викладені в апеляційній скарзі про те, що судом в рамках спарви №400/2066/19 спірне питання було вирішено, а тому відповідач в першому півріччі 2020 року повинен був виплачувати таку допомогу з урахуванням рішення суду, оскільки згідно змісту резолютивної частини рішення суду у справі №400/2066/19 судом було зобов`язано призначити та здійснити виплату компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля, за друге півріччя 2018 року по 31.12.2019 року, тобто питання призначення компенсації на 2020 рік не вирішувалось судом.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині не розгляду судом першої інстанції клопотання позивача щодо залучення Кабінету Міністрів України до справи у якості відповідача та визнання протиправними дії КМУ по внесенню в частині зменшення виплат у 12 разів розмірів компенсаційних виплат за п.2 постанови КМУ №228 від 14.07.2007 року та скасувати постанову КМУ №683 від 05.08.2020 р. в частині зменшення, сдова колегія зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 27 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Згідно ч.1 ст. 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги до КМУ щодо скасування постанови №683 від 05.08.2020 р. можуть бути заявлені за виключною підсудністю до окружного адміністративного суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, тому на думку судової колегії не вирішення судом першої інстанції такого питання не призвело до порушення прав позивача та до неправильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, а тому рішення суду скасуванню не підлягає.

З огляду на викладені обставини, судом встановлено, що звернення до суду з цим позовом обумовлено фактично не згодою позивача з не виконанням на його думку відповідачем рішення суду у справі №400/2066/19, що не може в силу встановлених положень процесуального законодавства бути предметом розгляду у цій справі, а також щодо зменшення виплати компенсації позивач фактично не погоджується з діями Кабінету Міністрів України, зокрема щодо внесення змін до п. 2 Постанови №228, а тмоу позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець