Справа № 522/18949/21
Суддя: Косіцина В. В.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/427/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Косіциної В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 20.09.2021 року інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням - Управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Ткачуком О.О. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яка визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Проте факти викладені в постанові не відповідають дійсності, склад події та відповідно склад адміністративного правопорушення відсутній. ОСОБА_1 не порушувала вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП та п. 15.10 "б" Правил дорожнього руху, оскільки дотримувалася вимог п. 15.10 "в" Правил дорожнього руху. Таким чином, висновки відповідача не відповідають фактичним обставинам справи.

Ухвалою від 04 жовтня 2021 року було відкрито провадження по справі.

Відповідач Департамент транспорту зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради надав суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, в зв`язку з тим, що законність винесеної інспектором постанови підтверджується наданими матеріалами фото фіксації адміністративного правопорушення.

Позивач в своїй позовній заяві обґрунтовує свою правомірність здійснення стоянки на тротуарі посиланням на п.п. «в» п. 15.10 ПДР України, який визначає, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійснюється легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Позивач припаркував автомобіль марки VOLKSWAGEN PASSAT, д.н.з НОМЕР_1 , на відрізку тротуару, який відмежований від дороги іншими транспортними засобами, а тому для здійснення паркування позивач здійснив рух безпосередньо по тротуару.

З огляду на вищевикладене відповідач вважає, що підстави для задоволення адміністративного позову та скасування постанови про адміністративне правопорушення відсутні.

В судове засідання призначене на 13.10.2021 рок з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про день час та місце проведення був повідомлений належним чином та завчасно.

В судовому засіданні 25.10.2021 року предстаник позивачки надав пояснення, позов просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечувала, у задоволеннні позову просила відмовити.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши усі наявні докази, та надавши оцінку всім аргументам учасників справи суд встановив.

Судом встановлено, що 20.09.2021 року інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням управління розвитку транспортної інфраструктури департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Ткачуком Олександром Олександровичем було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) серія ОДП2832504, у вигляді адміністративного штрафу у сумі 340 гривень.

У постанові зазначено, що 20.09.2021 року у м. Одеса по вул. Рішельєвській, 9, водій транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, д/н НОМЕР_1 здійснив стоянку на тротуарі чим порушив п.15.10 «б», ч. 1 ст. 122 КУпАП. Дане правопорушення було зафіксовано в режимі фотозйомки, відповідно до ст. 142 КУпАП.

Вказаною постановою позивач притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та на неї накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль Volkswagen Passat, д.р.н. НОМЕР_1 , є загальним легковим седаном класу В.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за правовідносинами, що виникли між сторонами, є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, є адміністративним правопорушенням, що тягне за собою накладення відповідного адміністративного стягнення.

Позивачу інкримінується здійснення стоянки на тротуарі (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками), тобто порушення вимог п.п. «б» п. 15.10 Правил дорожнього руху.

Згідно пп. "б" п. 15.10 ПДР України стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Відповідно до пп. «в» п. 15.10 ПДР України стоянка забороняється на тротуарах за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Аналізуючи пп. «б» та пп. «в» п. 15.10 Правил дорожнього руху України у системній взаємодії, суд приходить до висновку, що стоянка легкового автомобілю на тротуарі можлива у декількох випадках: а) у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці; б) на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри.

Тобто, пп. «в» слід вважати виключенням із загальної заборони, передбаченої підпунктом «б» п. 15.10ПДР, рівно як і при застосуванні табличок7.6.2, 7.6.3., 7.6.5 у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39. Таким чином, суд вважає, що притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення пп. «б» п. 15.10ПДРнеможливо, якщо автомобіль було припарковано із дотриманням умов, передбачених п. «в» вказаного пункту Правил.

З наведеного вбачається, що об`єктивною стороною адміністративного правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 3 ст. 122 КУпАП є, зокрема, встановлення факту недотримання водієм під час стоянки на тротуарі відстані, щонайменше 2 метри між його транспортним засобом та будівлею.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 липня 2019 року по справі № 216/5226/16-а, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення.

У спірних правовідносинах відповідачем не було здійснено такого заміру.

В судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що паркування на тротуарі є допустимим лише за умови наявності відповідної таблички. Крім того представник відповідача обґрунтовувала наявність у діях позивачки складу правопорушення тим, що для здійснення паркування позивачка здійснила рух безпосередньо по тротуару, чим порушила п. 11.13 ПДР та створила загрозу життю та здоров`ю пішоходів.

На думку суду твердження представника відповідача щодо обов`язковості табличок протирічить вимогам ПДР, оскільки п. 15.10 «в» не містить такого застереження.

Щодо руху по тротуару, то суд звертає увагу на те, що позивачку притягнуто до відповідальності за порушення п. 15.10 б ПДР. а не п.11.3.

Крім того очевидним і зрозумілим є те, що здійсненню стоянки легкового автомобіля у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, тобто на краю тротуару, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 метри, передує рух, пов`язаний із заїздом на таке місце, а після її закінчення - рух, пов`язаний із виїздом автомобіля з такого місця стоянки.

За таких обставин, рух автомобіля тротуаром, пов`язаний із заїздом/виїздом на місце стоянки у межах вимог пункту 15.10 «в» ПДР України, не може містити склад порушення пункту 11.13 вказаних Правил, що відповідає аналогічному висновку, викладеному у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 року по справі №524/9162/16-а.

При цьому, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За таких обставин, суд зазначає, що наявні у матеріалах справи копії фотофіксації автомобіля з державним номерним знаком НОМЕР_1 не є належним доказом порушення позивачем п.п.15.10 (б) ПДР України, оскільки з урахуванням п. 15.10.в легкові автомобілі можуть бути припарковані на тротуарі за умови дотримання певних вимог, а з даних копій фотофіксації не вбачається, що автомобіль позивача розміщений не на краю тротуару та що для руху пішоходів залишається менше 2 м.

Навпаки з матеріалів фотофіксації вбачається, що автомобіль позивача розташований на тротуарі, поруч з яким пішоходи безперешкодно здійснюють рух.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП.

Відтак, суд приходить до висновку про протиправність постанови про адміністративне правопорушення серії ОДП2832504 від 20.09.2021 року, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач просить також стягнути з відповідача судові витрати. До позовної заяви позивач надав квитанцію про сплату судового збору у розмірі 908 грн.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року встановлено, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень ст.ст.287, 288 КУпАП, як в інших справах, які розглядаються судом у порядку адміністративного позовного провадження, слід застосувати ст.ст. ст. 2-5 Закону України "Про судовий збір", які пільг за подання позовної заяви у цих правовідносинах не передбачають. З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення, він складає за подання такої позовної заяви 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 454 грн.

Таким чином має місце надмірна сплата судового збору у розмірі 454 грн. та позивач має право звернутись до суду із відповідним клопотанням про його повернення.13

Щодо судового збору у розмірі 454 грн., що підлягав сплаті за подання позову, то відповідно до положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене та з огляду на задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне стягнути з Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 454 грн.

Щодо відшкодування витрат на підготовку адміністративного позову, суд вважає, що зазначені витрати є неминучими, але вони є необґрунтовано завищеними за витраченим часом, з урахуванням категорії даної справи, невеликої кількості застосованого законодавства та доказів по справі, а тому належать зменшенню.

З урахуванням категорії даної справи, кількості застосованого законодавства, та доказів, на які позивач посилався, за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичними та неминучими витратами на виконання цих робіт є сума 3000 грн., яка й належить відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані позивачем докази, що підтверджують здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової (правничої) допомоги, розрахунок наданих послуг та категорію даної справи, кількість складених представником позивача процесуальних документів, кількість проведених судових засідань, наявність сформованої судової практики з розгляду даної категорії справ, , враховуючи клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичні витрати, які належать стягненню складають 3000 грн., а тому заява представника позивача належить задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 2, 70, 71, 86,139 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ОДП № 2832504 від 20.09.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути з Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (, місцезнаходження 65004, м. Одеса, Думська площа 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути з Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради (, місцезнаходження 65004, м. Одеса, Думська площа 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 жовтня 2021 року.

Суддя Косіцина В.В.

26.10.2021