Справа № 580/4563/20
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2021-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року справа № 580/4563/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

16.10.2020 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття згідно з її заявою від 10.08.2020 розпорядження щодо розрахунку (перерахунку) її основної та додаткової пенсії з інвалідності відповідно до ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язання відповідача усунути вказане порушення щодо права на розмір основної та додаткової пенсії з інвалідності відповідно до вказаних норм Закону, що підтверджене постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 15.08.2011 у справі №2-а-5446/11 на момент виникнення спірних правовідносин, прийнявши для цього відповідне розпорядження.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач всупереч вимог рішення суду припинив виплачувати пенсію у розмірі згідно зі вказаними вище вимогами закону.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 21.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

06.11.2020 та 13.1.2020 від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву, в яких просить у задоволенні позову відмовити. Стверджує, що з 01.01.2012 розміри основної та додаткової пенсії та доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011 та від 25.01.2012 №3-рп/2012 підтверджено, що Кабінет Міністрів України має всі достатні правові підстави врегулювати питання здійснення соціальних виплат та допомоги в межах фінансових ресурсів, передбачених законами України про Державний бюджет України на відповідний рік. З 1 січня 2015 року Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VІІІ тексти статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону №796 викладено в нових редакціях, згідно з якими умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. На час звернення позивача до Головного управління зміни до статей 50, 54 Закону №796 Конституційним Судом України неконституційними не визнані, не скасовані іншим законом, а отже, є чинними. Позивачу здійснено перерахунок пенсії на підставі постанови Тальнівського районного суду Черкаської області та нараховано доплату до пенсії. Оскаржувані дії відповідача вчинено на виконання вказаних вище судових рішень. Тому вони можуть бути оскаржені відповідно до ст.383 КАС України. Додатково зазначив, що позивач перебуває у нього на обліку, як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується копією рішення №96 про перерахунок пенсії. Натомість позивач просить поновити виплати раніше призначеної пенсії обгрунтовуючи свої вимоги нормами ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», які на сьогодні втратили чинність.

16.11.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач не виконав обов`язок щодо доказування правомірності його рішення, дій чи бездіяльності та не спростував доводів, викладених у позовній заяві.

17.11.2020 ухвалою суд зупинив провадження у справі №580/4563/20 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №580/2371/20.

Ухвалою від 26.10.2021 суд поновив провадження у адміністративній справі №580/4563/20 та продовжив судовий розгляд справи.

Всі подані сторонами документи долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Паспортом позивача, як громадянина України, підтверджується, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачу призначена пенсія з інвалідності 3 групи, про що видано відповідне посвідчення від 20.12.2000 серії НОМЕР_2 .

Згідно з посвідченням від 24.07.2019 серії НОМЕР_3 позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи (Категорія 1).

Постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 15.08.2011 у справі №2-а-5446/11 позов позивача задоволено частково. Визнано дії управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області щодо відмови в перерахунку ним розмірів належних позивачу державної та додаткової пенсій по інвалідності протиправними. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області здійснити перерахунок та виплату позивачу основної та додаткової пенсії з інвалідності з 11.10.2010 відповідно до ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із загальновстановленого розміру мінімальної пенсії за віком, який визначається з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, встановленого у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, з 01.12.2010 з урахуванням фактично виплачених сум. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відповідно до рішення №96позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пенсія позивача перерахована 01.05.2020 у зв`язку індексацією заробітку (масовий).

Згідно з рішенням №96 про перерахунок пенсії позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пенсія позивача перерахована 12.06.2020 у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму (масовий).

10.08.2020 позивач звернулася до відповідача заявою, в якій просила прийняти розпорядження з розрахунку її пенсії відповідно до розмірів, встановлених постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 15.08.2011 у справі №2-а-5446/11.

Листом від 27.08.2020 №4907-5190/Ф-02/8-2300/20 відповідач повідомив позивача, що їй проведено перерахунок пенсії на підставі вказаного вище судового рішення за період з 01.12.2010 до 22.07.2011 (відповідно до ст.ст.39, 50, 54 67 ЗУ №796). З 23.07.2011 розміри основної та додаткової пенсії з інвалідності та доплати за проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю встановлені постановою КМУ від 06.07.2011 №745, із 01.01.2012 постановою КМУ від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також вказано, що з 1 січня 2015 року Законом України від 28.12.2014 №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» тексти статей, 50, 54 Закону №796 викладено в нових редакціях, згідно з якими умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії з інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань. Крім того за заявою позивача з 23.07.2011 її переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Не погоджуючись із вказаним, позивач звернулася в суд з позовом.

Вирішуючи спір суд урахував, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 44 Закону України від 9 липня 2003 року №1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі ЗУ №1058-VI) визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1).

Відповідно до абз.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб.

Згідно з п.4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Тобто, пенсії особам перераховуються відповідно до заяви пенсіонера за наявності визначених законом підстав.

Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Отже, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення.

Згідно з п.4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії. При цьому, якщо у разі проведення перерахунку пенсії її розмір зменшився, виплата пенсії в новому розмірі проводиться з місяця, наступного за місяцем проведення перерахунку.

Отже, відповідач після надходження заяви позивача щодо перерахунку пенсії зобов`язаний прийняти відповідне рішення - акт розпорядчого характеру.

Відповідно до ч.4 ст.45 ЗУ №1058-VI перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:

у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;

у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Оскільки позивач звернулася до відповідача заявою 10.08.2020, у разі виникнення права на підвищення пенсії вона повинна бути перерахована з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, тобто із 01.08.2020.

В заяві до відповідача позивач зазначила, що відповідно до ч.4 ст.54 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796-XI) для інвалідів ІІІ групи пенсія з інвалідності не може бути нижчою 6 мінімальних пенсій за віком та що вона має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до категорії 1. Просила прийняти розпорядження з розрахунку її пенсії відповідно до розмірів, встановлених вказаним вище судовим рішенням.

З огляду на зміст вказаної заяви суд врахував, що позивач не вказала конкретного періоду, з якого, на її думку, відповідач має здійснити відповідний перерахунок пенсії та прийняти відповідне розпорядження. Зміст її обґрунтування стосувався перерахунку пенсій по інвалідності, хоча на час такого звернення вид пенсії позивача за її заявою змінений на "за віком", з огляду на що ч.4 ст.54 Закону №796-XI, на яку посилається в позовній заяві, її правовідносини не регулює. Обґрунтованими є доводи відповідача у відзиві та листі-відповіді на заяву позивача щодо відсутності підстав для перерахунку пенсії в частині застосування рішення суду, оскільки на час судового вирішення спору позивач мав інший вид пенсії - по інвалідності. Після судового вирішення спору нормативне регулювання підстав для перерахунку пенсії (ст.ст.50, 54 Закону №796-XII), в обгрунтування на які позивач посилалася у заяві до відповідача, неодноразово змінювалися з часу прийняття Тальнівським районним судом Черкаської області постанови та до дати звернення позивача). Як наслідок, мотиви суду щодо вирішення таких обставин не застосовні.

Відповідач виконав судове рішення. Докази оскарження виконавчих дій відсутні.

Позивача переведено на пенсію за віком до дати виникнення заявленого спору. Постанова Тальнівського районного суду Черкаської області від 15.08.2011 вирішувала правовідносини відповідно до законодавства, яке діяло на дату його винесення та стосувалося права позивача на перерахунок основної та додаткової пенсії з інвалідності з 01.12.2010 відповідно до ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На дату звернення із заявою до відповідача змінено вид її пенсії. Тому вказане вище судове рішення вичерпало свою дію.

Порядок оскарження виконання рішення суду визначений ст.383 КАС України. Так, відповідно до ч.1 ст.383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, якщо позивач не погоджується з виконанням вказаного вище судового рішення має право звернутися до суду в порядку, передбаченому ст.383 КАС України. Тому роз`яснення відповідачем листом такого порядку узгоджується з нормами закону.

Щодо норм, вказаних у позовних вимогах.

Стаття 49 Закону №796-XII (в редакції з 09.08.2019, чинній на дату звернення позивача із відповідною заявою) визначала, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.

Відповідно до ст.50 Закону №796-XII (в редакції з 09.08.2019, чинній на дату звернення позивача із відповідною заявою) передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, визначення порядку та розмірів виплат особам, віднесеним до категорії 1 надано Кабінету Міністрів України.

Стаття 54 Закону №796-XII (в редакції з 09.08.2019, чинній на дату звернення позивача із відповідною заявою) встановлювала, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.

Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Оскільки вказані норми регулюють правовідносини щодо призначення пенсії по інвалідності та у зв`язку з втратою годувальника, а вид пенсії позивача на дату звернення до відповідача у заявлених спірних правовідносинах змінено на загальну за віком, посилання позивача на вказані норми не обґрунтовані. Відповідач правомірно їх не застосував.

Порядок підвищення розміру доплат, пенсій і компенсацій, передбачених Законом №796-XII, визначала ст.67 Закону.

Так, відповідно до вказаної статті (в редакції з 09.08.2019, чинній на дату звернення позивача із відповідною заявою) визначено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Крім індексації пенсії, яка здійснюється відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення, у разі, якщо величина середньої заробітної плати в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, то з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується в порядку, встановленому частиною другою статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Отже, конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищується Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Суд також врахував, що позивачу проведено перерахунок пенсії 01.05.2020 у зв`язку з індексацією заробітку (масовий) та 12.06.2020 у зв`язку із зміною прожиткового мінімуму (масовий). Отже, відповідач виконав покладений на нього обов`язок.

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 1 січня 2015 року, передбачала:

«Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.».

28 грудня 2014 року прийнято Закон №76-VIII, який набрав чинності 1 січня 2015 року та підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого внесено зміни до Закону №796-ХІІ шляхом виключення статей 31, 37, 39 та 45.

1 січня 2016 року набрав чинності Закон №987-VIII, яким до Закону №796-ХІІ включено статтю 39 такого змісту:

«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону №76-VІІІ визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом частин другої і третьої статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Закон №796-ХІІ не регламентує питання поділу території на відповідні зони, режим їх використання та охорони, умови проживання та роботи населення, господарську, науково-дослідну та іншу діяльність у цих зонах тощо.

Зазначені правовідносини, зокрема питання поділу території на відповідні зони, врегульовано Законом №791а-ХІІ, стаття 2 якого визначає категорії зон радіоактивного забруднення.

Частина перша цієї статті у редакції, чинній до 1 січня 2015 року, визначала чотири зони радіоактивного забруднення, а саме: зона відчуження; зона безумовного (обов`язкового) відселення; зона гарантованого (добровільного) відселення; зона посиленого радіоекологічного контролю.

Відповідно до частин другої, третьої статті 2 Закону №791а-ХІІ повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення, делеговані Кабінету Міністрів України.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затверджено постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, за якою м.Тальне Черкаської області, де проживає позивач, віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Пунктом 2 розділу І Закону №76-VІІІ у статтю 2 Закону №791а-ХІІ внесено зміни, якими абзац п`ятий частини другої статті 2 цього Закону виключено. Зазначені зміни набрали законної сили з 1 січня 2015 року.

З 1 січня 2015 року стаття 2 Закону № 791а-ХІІ визначає такі категорії зон радіоактивного забруднення територій:

1) зона відчуження - це територія, з якої проведено евакуацію населення в 1986 році;

2) зона безумовного (обов`язкового) відселення - це територія, що зазнала інтенсивного забруднення довгоживучими радіонуклідами, з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 15,0 Кі/км2 та вище, або стронцію від 3,0 Кі/км2 та вище, або плутонію від 0,1 Кі/км2 та вище, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 5,0 мЗв (0,5 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період;

3) зона гарантованого добровільного відселення - це територія з щільністю забруднення ґрунту понад доаварійний рівень ізотопами цезію від 5,0 до 15,0 Кі/км2, або стронцію від 0,15 до 3,0 Кі/км2, або плутонію від 0,01 до 0,1 Кі/км2, де розрахункова ефективна еквівалентна доза опромінення людини з урахуванням коефіцієнтів міграції радіонуклідів у рослини та інших факторів може перевищити 1,0 мЗв (0,1 бер) за рік понад дозу, яку вона одержувала у доаварійний період.

Отже, з 1 січня 2015 року зона посиленого радіоекологічного контролю виключена з переліку зон радіоактивного забруднення територій, визначених Законом №791а-ХІІ.

Законом № 76-VIII виключено також статтю 23 Закону № 796-ХІІ, яка встановлювала компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 4.

Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018, яке стало однією з підстав звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону №76-VIII.

Водночас зміни, внесені Законом №76-VIII до Закону №791а-ХІІ, неконституційними не визнані. Отже, чинна на час виникнення спірних правовідносин редакція статті 2 Закону №791а-ХІІ не змінювалась, не виключена іншими законами та не визнана неконституційною.

До Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, зміни щодо виключення зони посиленого радіоекологічного контролю не вносилися.

Станом на час звернення до суду із зазначеним позовом м.Тальне Черкаської області згідно з указаним Переліком відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, яка виключена із визначених Законом №791а-ХІІ зон радіоактивного забруднення територій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив: «Конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Проаналізувавши наведене, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи зразкову справу №580/2371/20 щодо подібних правовідносин, зазначив, що у разі існування суперечності між актами, прийнятими різними за місцем в ієрархічній структурі органами, застосовується акт, прийнятий вищим органом, як такий, що має більшу юридичну силу. Тому Закон №791а-ХІІ має вищу юридичну силу порівняно з постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 і, незважаючи на відсутність змін у цій постанові щодо виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із зон радіоактивного забруднення, застосуванню підлягає саме Закон №791а-ХІІ в редакції зі змінами, внесеними Законом №76-VIII.

Згідно зі змістом частин другої та третьої статті 2 Закону №791а-ХІІ повноваження щодо установлення меж цих зон, визначення переліку населених пунктів, які відносяться до конкретної зони радіоактивного забруднення, делеговані Кабінету Міністрів України, однак при цьому уряд не наділений повноваженнями визначати додаткові зони радіоактивного забруднення інші, ніж ті, що визначені Законом № 791а-ХІІ.

Тому відновлення дії статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції чинній до 1 січня 2015 року, не надає права на отримання підвищення пенсії у розмірі однієї мінімальної заробітної плати непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території, що відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю. Однак за законом не відноситься до зони радіоактивного забруднення.

Отже, підвищення пенсії, передбачене статтею 39 Закону №796-ХІІ, є доплатою, яка встановлена за проживання на території радіоактивного забруднення.

Оскільки станом на день звернення до суду із цим позовом м.Тальне Черкаської області не відноситься до території радіоактивного забруднення, позивач, відповідно, не вважається особою, яка проживає на такій території.

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у вказаній вище справі про те, що надання правової оцінки факту визнання неконституційними положень Закону №76-VІІІ, якими з 1 січня 2015 року виключено, зокрема, статтю 39 Закону №796-ХІІ, у контексті права на виплату підвищення до пенсії громадянам, які проживають на території, що відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю, нерозривно пов`язане з тим, що скасування законодавчого визначення відповідної зони, як території радіоактивного забруднення, неконституційним не визнано і така норма є чинною.

Тому вказаний Суд дійшов висновку, що з 17 липня 2018 року не виникло права на отримання підвищення до пенсії як непрацюючого пенсіонера на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ через відсутність ознаки проживання на території радіоактивного забруднення.

Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними посилання скаржників на наявність такого права з огляду на положення статті 19 розділу IV «Правовий режим зони посиленого радіоекологічного контролю» Закону № 791а-ХІІ, яка має спеціальний характер щодо правового режиму зони посиленого радіоекологічного контролю та передбачає надання громадянам, які проживають у зазначеній зоні, пільг і компенсацій, передбачених Законом №796-ХІІ, адже стаття 39 цього Закону встановлює певні пільги саме для осіб, що проживають, працюють чи навчаються на територіях радіоактивного забруднення, до яких зона посиленого радіоекологічного контролю з 1 січня 2015 року не відноситься згідно зі статтею 2 Закону №791а-ХІІ.

Врахувавши висновки ВС у вказаній зразковій справі на підставі ч.5 ст.242, ч.3 ст.291 КАС України, суд дійшов висновку, що у позивача не виникло права на отримання підвищення до пенсії, як непрацюючого пенсіонера, на підставі статті 39 Закону №796-ХІІ через відсутність ознаки проживання на території радіоактивного забруднення.

Зважаючи на зміст заяви позивача та викладене вище, відповідач не допустив порушення її прав, оскільки були відсутні правові підстави здійснювати розрахунок пенсії позивача за віком у вказаний нею спосіб. Отже, позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результат вирішеного спору та оскільки позивач звільнена від сплати судового збору і не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 122-123, 132-139, 191, 242, 291, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття згідно з її заявою від 10.08.2020 розпорядження щодо розрахунку (перерахунку) її основної та додаткової пенсії з інвалідності відповідно до ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язання усунути вказане порушення щодо її права на розмір основної та додаткової пенсії з інвалідності відповідно до ст.ст.49, 50, 54, 67 Закону України від 28.02.1991 №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджене постановою Тальнівського районного суду Черкаської області від 15.08.2011 у справі №2-а-5446/11 на момент виникнення спірних правовідносин, прийнявши для цього відповідне розпорядження.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя А.М. Бабич

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 27.10.2021.