Справа № 440/6619/20
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 р.Справа № 440/6619/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 (суддя: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 05.05.2021) по справі № 440/6619/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Полтавській області), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 04.06.2019 №, № та №.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що податкові повідомлення-рішення від 04.06.2019 №, № та № є протиправними, оскільки внаслідок виникнення спірних правовідносин фактично не відбулося збільшення загального майнового стану чи приросту активів позивача у будь-якій формі. Банківською установою на суму отриманого позивачем кредиту (суму основного боргу) нараховані відповідні відсотки, у результаті чого позичальник повертає банку суму більшу, ніж отримана ним в якості кредиту, а тому у позивача відсутній об`єкт оподаткування в розумінні положень статей 14, 163, 164 Податкового кодексу України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 по справі № 440/6619/20 позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області від 04.06.2019 №, № та №.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 по справі № 440/6619/20 та винести нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначає, що відповідно до пункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25% однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. При цьому, Законом України від 21.12.2016 №1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальну заробітну плату на 01.01.2017 установлено у розмірі 3200,00 грн.. Отже, до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включається основна сума його боргу (кредиту), анульованого (прощеного) за самостійним рішенням кредитора, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у розмірі, що перевищує у 2017 році - 800,00 грн.. Зазначив, що сума оподаткованого доходу позивача становить 70100,34 грн.. Крім того вказує, що оподаткування доходу, отриманого платником податку у вигляді додаткового блага, оподатковується за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України. Отже, розрахунок податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за відомостями перевірки становить 12618,06 грн., а сума податкового зобов`язання з військового збору за відомостями перевірки 1051,51 грн.. Враховуючи викладене, вважає, що перевіркою правомірно встановлено порушення пп.16.2.2, пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, пп.49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 176.1 «в» ст. 176 та п. 179.7 ст. 179, пп. 163.1 ст. 163, пп. 164.2.17 «д» п. 164.2 ст. 164, пп.1.2, п.п 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, а саме невключення до загального річного оподатковуваного доходу платника податків за 2017 рік доходу у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Позивач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021 по справі № 440/6619/20 замінено відповідача Головне управління ДПС у Полтавській області () на Головне управління ДПС у Полтавській області ().

Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 07.05.2019 Головним управлінням ДФС у Полтавській області складено акт №608/16-31-13-05-11/ про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань правильності та повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 (том 1, а.с. 13-20).

Зазначеним актом встановлено порушення: підпунктів 16.1.2, 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 176.1 "в" статті 176 та пункту 179.7 статті 179 Податкового кодексу України, а саме: неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний 2017 рік; підпункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період, що перевірявся (за звітний 2017 рік), на суму 12618,06 грн; підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, у результаті чого занижено суму грошового зобов`язання по військовому збору за період, що перевірявся (за звітний 2017 рік), на суму 1051,51 грн..

Акт перевірки направлений ОСОБА_1 за податковою адресою. Поштове відправлення отримано позивачем згідно з відомостями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу (том 1, а.с. 136-137).

Не погоджуючись з висновками акта перевірки, позивачем подано заперечення до ГУ ДФС у Полтавській області (том 1, а.с. 164-167).

Розглянувши надані позивачем заперечення, відповідачем направлено ОСОБА_1 відповідь від 30.05.2019 №ФОП/4016/16-31-13-05-17, у якій повідомлено про залишення без змін висновків акту перевірки від 07.05.2019 №608/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 , а поданого заперечення - без задоволення (том 1, а.с. 168-174).

Зазначена відповідь направлена ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, проте, лист повернуто з відміткою пошти "за закінченням встановленого строку зберігання" (том 2, а.с. 175-176).

На підставі акта перевірки від 07.05.2019 №608/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення від 04.06.2019 №, № та № (том 1, а.с. 148-150).

Не погодившись з вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у результаті реалізації договірних правовідносин між ОСОБА_1 та ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", позивач, як позичальник, повернула фінансовій установі суму більшу, ніж була отримана в якості кредиту, тобто додаткове благо не отримала, отже, не збільшила загальний свій майновий стан чи отримала приріст активів у тій чи іншій формі, оскільки позичальник завжди сплачувала банківській установі, крім суми отриманого кредиту (суми основного боргу), також нараховані на дану суму отриманого кредиту відповідні відсотки, у результаті чого позичальник повертає банку суму більшу, ніж отримана нею у якості кредиту. Відтак прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах суб`єкт владних повноважень порушив права та інтереси платника податку у сфері публічно-правових відносин

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно пп. 14.1.54 «а» п. 14.1 ст. 14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України.

Пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.

Базою оподаткування для доходів, отриманих від провадження господарської або незалежної професійної діяльності, є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається відповідно до пункту 177.2 статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього Кодексу.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (підпункт 164.1.2 пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України).

Згідно з підпунктом «д» 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: д) основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

За кредитом, що отриманий на придбання житла (іпотечний кредит), платник податку має право на сплату суми податкового зобов`язання, нарахованої на суму боргу (кредиту та/або відсотків), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності, протягом трьох років починаючи з року, в якому задекларовано суму такого податкового зобов`язання. Для розстрочення такої суми податкового зобов`язання платник податку разом із декларацією подає до контролюючого органу заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.

Суми розстрочених податкових зобов`язань розраховуються платником податку самостійно згідно з документами щодо суми прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків) та погашаються рівними частинами кожного календарного кварталу до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня, до 20 жовтня і до 20 грудня) починаючи з кварталу, що настає за тим кварталом, у якому до контролюючого органу подано заяву у довільній формі, що містить фактичні дані про суму прощеного (анульованого) кредитором боргу (кредиту та/або відсотків), підтверджену відповідними документами кредитора, та коротке пояснення обставин, що призвели до виникнення необхідності здійснення розстрочення задекларованої суми податкового зобов`язання.

Водночас, правовідносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту, є цивільно-правовими правовідносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Так, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За положеннями статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Системний аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли анулюються встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої у борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу. При цьому, суми процентів або пені, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів або пені, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Так, відповідно до підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу Україн,и до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані суми процентів, пені, штрафів тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №802/168/16-а, від 20.08.2020 у справі №826/17925/15, від 20.08.2020 у справі №817/41/16, від 08.09.2020 у справі №820/19262/14 та від 17.02.2021 у справі № 826/16995/15.

Судовим розглядом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Райфайзен Банк Аваль" 28.03.2017 укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором від 16.10.2008 №010/82/2647/114153 (далі - Договір), у якому зазначено, що з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, у зв`язку із достроковим погашенням позичальником частини кредитної заборгованості, кредитор та позичальник визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 28.03.2017 складає 63705,97 грн., у тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 61271,28 грн; проценти, нараховані за користування кредитом, - 1812,96 грн; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 621,73 грн (том 1, а.с. 43- 46).

Відповідно до пункту 2 зазначеного Договору, у зв`язку із виконанням позичальником умов кредитора, сторони домовились, що з 28.03.2017 боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним (том 1, а.с. 43).

Сторони засвідчили, що вони не мають та не матимуть надалі одна до одної жодних претензій, пов`язаних з виконанням чи припиненням зобов`язань за кредитним договором (пункт 3 Договору) (том 1, а.с. 43).

Відповідно до пункту 5 Договору, з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в пункті 1 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено) (том 1, а.с. 44).

28.03.2017 між сторонами укладено договір про припинення зобов`язань за кредитним договором від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898, у якому зазначено, що з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, у зв`язку із достроковим погашенням позичальником частини кредитної заборгованості, кредитор та позичальник визнають і підтверджують, що розмір непогашеної позичальником заборгованості за кредитним договором станом на 28.03.2017 складає 30335,05 грн, у тому числі: сума основного боргу (неповернутого кредиту) - 9629,06 грн; проценти, нараховані за користування кредитом - 255,36 грн.; розрахована пеня за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором - 20450,63 грн. (том 1, а.с. 47-50).

Відповідно до пункту 2 зазначеного договору, у зв`язку із виконанням позичальником умов кредитора, сторони домовились, що з 28.03.2017 боргові зобов`язання за кредитним договором припиняються внаслідок звільнення кредитором позичальника від сплати боргових зобов`язань (прощення боргу), а кредитний договір вважається розірваним (том 1, а.с. 47).

Сторони засвідчили, що вони не мають та не матимуть надалі одна до одної жодних претензій, пов`язаних з виконанням чи припиненням зобов`язань за кредитним договором (пункт 3 Договору) (том 1, а.с. 47).

Відповідно до пункту 5 Договору, з підписанням цього договору позичальник вважається повідомленим, відповідно до підпункту 164.2.17 "д" пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України про анулювання (прощення) заборгованості в сумі основного боргу (неповернутого кредиту), що зазначена в пункті 1 Договору, та про те, що сума анульованого (прощеного) основного боргу буде включена Кредитором до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь позичальника, за підсумками звітного періоду, в якому борг було анульовано (прощено) (том 1, а.с. 48).

Судовим розглядом встановлено, що анульована (прощена) банком сума заборгованості позивача складалася із основної суми боргу (тіла кредиту), процентів, нарахованих за користування кредитом, та пені за порушення строків повернення заборгованості за кредитним договором.

При цьому, у вищенаведених договорах про припинення зобов`язань за кредитним договором від 16.10.2008 №010/82/2647/114153, за кредитним договором від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898 банком визначено суми непогашеної позивачем заборгованості станом на 28.03.2017, зокрема: основного боргу в розмірі 61271,28 грн. за кредитним договором від 16.10.2008 №010/82/2647/114153, основного боргу в розмірі 9629,06 грн. за кредитним договором від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що анульована у 2017 році основна сума кредитної заборгованості позивача за кредитними договорами є доходом, який отриманий платником податку як додаткове благо, а відповідно такий дохід підлягає включенню до річного оподаткованого доходу.

Разом з тим, колегією суддів під час судового розгляду справи встановлено, що відповідачем нараховано грошові зобов`язання ОСОБА_1 лише на суму основного боргу позивача за кредитними договорами від 16.10.2008 №010/82/2647/ НОМЕР_2 та від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898, що підтверджується актом №608/16-31-13-05-11/ НОМЕР_1 про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з питань правильності та повноти нарахування і сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2017 по 31.12.2017, (том 1, а.с. 6-7).

Доводи позивача про те, що останньою сплачено банку суму коштів, яка перевищує суму одержаного кредиту, відповідно позивачем не отримано доходу як додаткового блага, який є об`єктом оподаткування в розумінні норм Податкового кодексу України є безпідставними, оскільки при прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. При цьому сплачена сума коштів банківський установі у розмірі, що перевищує суму кредиту, не свідчить про погашення основної суми боргу (наданого кредиту), оскільки позивачем також сплачувались відсотки за користування кредитними коштами.

Вказані висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.02.2021 по справі № 826/158/18.

Отже, податковим органом вірно встановлено отримання позивачем в 2017 додаткового блага, а тому податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування, у загальному розмірі 15772,58 грн, з яких: за основним платежем 12618,06 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3154,52 грн., прийнято правомірно.

Також колегія суддів зазначає, що отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага обумовлює виникнення в неї обов`язку зі сплати військового збору з такої суми.

Пунктом 161 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п. 162.1 ст. 162 цього Кодексу (пп. 1.1 п. 161 підрозділу 10 Кодексу), тобто фізичні особи - резиденти, які отримують доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.

Отже, оскільки сума прощеного позивачу основного боргу по кредиту є її доходом, який, підлягає оподаткуванню, тому з суми такого доходу позивач зобов`язана сплатити військовий збір, а отже податкове повідомлення-рішення, яким нараховано військовий збір є правомірним.

Із урахуванням наведеного, позивач, будучи платником податку на доходи фізичних осіб, зобов`язана була подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага в розмірі 70100,34 грн. (наведена сума складається з основної суми боргу за кредитами, що є доходом і додатковим благом, і не включає відсотків, процентів, штрафів та пені), отриманий від ПАТ "Райффайзен Банк аваль" внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості за кредитними договорами від 16.10.2008 №010/82/2647/114153 та від 06.10.2010 №014/0974/82/0007898, та відповідно сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Пунктом 123.1 ст.123 ПК України встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.120.1 ст.120 цього Кодексу, неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що позивачем не виконано покладені на нього податкові зобов`язання, а саме не задекларовано та не сплачено ані податок на доходи фізичних осіб, ані військовий збір, що є правовою підставою для притягнення його до відповідальності у виді накладення штрафних (фінансових) санкцій та нарахування податковим органом належної до сплати суми податку та військового збору.

Таким чином, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене вище, рішення суду першої інстанції прийнято при неповному з`ясуванні обставин у справі, з порушенням норм матеріального і процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування рішення з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 по справі № 440/6619/20 скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 27.10.2021 року