Справа № 320/6521/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6521/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., за участі представника позивача Слабенко Л.М., представника відповідача Колесник А.С., представника третьої особи Гавриляка О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України, про визнання протиправними дій, скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

02.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" звернулося до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України, яким просив:

- визнати неправомірними дії Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093;

- скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093.

Позов обґрунтовано тим, що Міністерством фінансів України не було виконано судове рішення, тому не було підстав для закінчення виконавчого провадження ВП № 60082093.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 р. позов задоволено: визнано протиправними дії Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093; скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093. Стягнуто з Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (ідентифікаційний код 33743494, місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Городецького, 13) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (ідентифікаційний код 38010130, місцезнаходження: 09109, Київська область, м. Біла Церква, вул. Сухоярська, буд. 14) судовий збір у сумі 4540,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот сорок грн. 00 коп.)..

Суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду боржником не було виконано в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що дії державного виконавця щодо виконання спірного виконавчого провадження вчинені у спосіб та у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Крім того, відповідач вважає, що позивачем порушено строки звернення до суду з цим позовом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.

У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 (а.с.63-67) адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Білоцерківвода до Міністерства фінансів України, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України щодо неприйняття рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та недоведення цього рішення до відома Казначейства.

Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України.

Зобов`язано Державну казначейську службу України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну, у сумі 8221700 грн. за договором №03/332 від 07.08.2017 та у сумі 1641600 грн. за договором №12/332 від 05.12.2017.

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області виконати свої зобов`язання за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та за договором № 12/332 від 05.12.2017 p., перерахувати отримані від Державної казначейської служби України кошти у сумі 8 221 700,00 грн. за договором № 03/332 від 07.08.2017 р. та у сумі 1 641 600, 00 грн. за договором № 12/332 від 05.12.2017 р. на рахунок Департаменту фінансів Київської облдержадміністрації.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (код ЄДРПОУ - 38010130) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Міністерства фінансів України (код ЄДРПОУ - 00013480) витрат по сплаті судового збору у розмірі 51078 (п`ятдесят одна тисяча сімдесят вісім) грн. 50 коп.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (код ЄДРПОУ - 38010130) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної казначейської служби України (код ЄДРПОУ - 37567646) витрат по сплаті судового збору у розмірі 51078 (п`ятдесят одна тисяча сімдесят вісім) грн. 50 коп.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" (код ЄДРПОУ - 38010130) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області (код ЄДРПОУ - 37955989) витрат по сплаті судового збору у розмірі 51078 (п`ятдесят одна тисяча сімдесят вісім) грн. 50 коп.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України залишено без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 - без змін.

29.07.2019 Київським окружним адміністративним судом видано виконавчі листи №810/1728/18, зокрема про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України (а.с.68).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.06.2020 касаційну скаргу Державної казначейської служби України задоволено.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 у справі №810/1728/18 скасовано в частині зобов`язання Державної казначейської служби України перерахувати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Київській області кошти, залучені з єдиного казначейського рахунку на підставі рішення Мінфіну, у сумі 8221700 грн. за договором № 03/332 від 07 серпня 2017 року та в сумі 1641600 грн. за договором №12/332 від 05 грудня 2017 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" в цій частині позовних вимог відмовлено.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2019 у справі №810/1728/18 залишено без змін.

10.09.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «Білоцерківвода» на адресу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано заяву про примусове виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 (а.с.126).

17.09.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванютою Іваном Миколайовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №60082093 з примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду №810/1728/18, виданого 29.07.2019 про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та довести його до відома Державної казначейської служби України (а.с.129).

В матеріалах справи наявна копія супровідного листа від 17.09.2019 №60082093 про направлення вказаної постанови сторонам виконавчого провадження (а.с.128).

29.10.2019 Міністерством фінансів України подано до Київського окружного адміністративного суду заяву про роз`яснення рішення від 14.01.2019 по даній справі, в якій просив суд роз`яснити порядок виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 по справі №810/1728/18 про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції згідно з розподілом відповідно до Договорів про проведення взаєморозрахунків до постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 від 07.08.2017 №03/332, від 05.12.2017 №12/332 та довести рішення до Казначейства (а.с.131-132).

01.06.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною направлено боржнику Міністерству фінансів України вимогу про надання письмових пояснень з приводу невиконання рішення суду та вимог державного виконавця (а.с.133).

У відповідь на вимогу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною Міністерством фінансів України направлено лист від 25.06.2020 №13030-02-5/19130, в якому повідомлено про те, що листом від 23.10.2019 №13030-05-10/26785 Мінфіном на адресу Київського окружного адміністративного суду направлено заяву про роз`яснення судового рішення (а.с.134).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі №810/1728/18 у задоволенні заяви Міністерства Фінансів України про роз`яснення рішення від 14.01.2019 року у справі № 810/1728/18 - відмовлено. Дана ухвала не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили 01.07.2020.

16.07.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною повторно направлено боржнику Міністерству фінансів України вимогу про надання інформації щодо виконання рішення суду (а.с.137).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 12.08.2020 у виконавчому провадженні ВП №60082093 на боржника - Міністерство фінансів України накладено штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин на користь держави у розмірі 5100,00 грн. (а.с.138).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 12.08.2020 у виконавчому провадженні ВП №60082093 відповідно до ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» на боржника - Міністерство фінансів України за невиконання рішення суду без поважних причин накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. (а.с.84-85).

Листом від 20.08.2020 №13030-02-5/25730 Міністерство фінансів України повідомило Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про неможливість виконання рішення суду, оскільки враховуючи норми Бюджетного законодавства, не профінансовані за 2017 рік договори про організацію взаєморозрахунків вважаються такими, що втратили чинність. Також звернуло увагу на те, що Міністерство фінансів України здійснило всі можливі заходи на виконання даного рішення (а.с.140).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Олени Грайровни від 23.03.2021 у виконавчому провадженні ВП №60082093 відповідно до ст.ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено на боржника - Міністерство фінансів України за невиконання рішення суду без поважних причин штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн. (а.с.86-87).

Листом від 23.04.2021 №60082093/20.1/3 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною надіслано до Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Міністерства фінансів України за невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18, яке набрало законної сили 21.05.2019 (а.с.88-89).

05.05.2021 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 з примусового виконання виконавчого листа Київського окружного адміністративного суду №810/1728/18, виданого 29.07.2019 про зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постанови КМУ від 18.05.2017 р. №332, договором №03/332 від 07.08.2017, договором №12/332 від 05.12.2017 та доведення його до відома Державної казначейської служби України (а.с.151-152).

Під час винесення цієї постанови державний виконавець керувався вимогами п. 11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, у постанові від 05.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян Оленою Грайровною зазначено, що державним виконавцем проведено всі дії, передбачені ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», та з огляду на те, що рішення суду виконати без участі боржника не виявляється можливим, дане виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з діями відповідача щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №60082093 від 05.05.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень га рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положенням ч. 1, 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII зазначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 5 статті 26 Закону визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У разі фактичного виконання боржником у повному обсязі рішення суду за виконавчим документом виконавче провадження підлягає закінченню (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404).

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону №1404 -VIII Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Разом з тим, відповідно до ч. 8 ст. 19 Закону №1404-VIII, особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до вимог частини першої статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Своєю чергою, пункт 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» серед підстав для закінчення виконавчого провадження передбачає надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що спірна постанова винесена на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Остання ж передбачає саме неможливість виконання рішення без участі боржника.

Однак, відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з положеннями статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 цього ж Кодексу суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Отже, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України відповідно до положень статті 9 Конституції України.

За змістом статті 32 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція) людини питання тлумачення і застосування Конвенції належить до виключної компетенції Європейського суду, який діє відповідно до Конвенції, тобто рішення Європейського суду є невід`ємною частиною Конвенції як практика її застосування і тлумачення.

Предметом регулювання Конвенції є захист основних прав і свобод особи, що передбачає пряму дію норм Конвенції.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

На підставі аналізу встановлених судами фактичних обставин справи, колегія суддів зазначає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 у справі №810/1728/18 залишається і досі невиконаним.

Постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

При цьому відповідач не надав доказів, а суди не встановили факту неможливості виконання судового рішення без участі відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що самі по собі вчинені державним виконавцем виконавчі дії (перевірка виконання судового рішення, винесення постанов про накладення на боржника штрафу та надіслання подання про вчинення злочину) є належними та достатніми заходами виконання судового рішення, не заслуговують на увагу із зазначених вище підстав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, згідно з яким накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

Така позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, наведені, серед інших, у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 750/9782/16-а та від 7 серпня 2019 року у справі № 378/1033/17, 04 вересня 2019 у справі № 286/1810/17.

Отже, з наведеного правового регулювання та обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що державний виконавець дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закінчення виконавчого провадження згідно зі спірною постановою, тому позовні вимоги в цій частині вірно було задоволено.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів вважає є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Позивачем належними та допустимими доказами доведено, що звертаючись з даним позовом 28.05.2021, позивач діяв відповідно до приписів ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки відповідно до конверту про направлення відповідачем оскаржуваної постанови від 05.05.2021 р. про закінчення ВП № 60082093, її було надіслано лише 13.05.2021 року, а отримана Позивачем 18.05.2021 р. (про що свідчить відмітка штампу вхідної кореспонденції).

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого ним рішення про закриття виконавчого провадження.

Всі інші доводи апелянта також не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повний текст складено та проголошено 26.10.2021 р.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білоцерківвода" до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України, про визнання протиправними дій, скасування постанови - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель