Справа № 440/6034/21
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6034/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Бойка С.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення шостої сесії восьмого скликання від 02.02.2021, в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 31.12.2020 №2406, зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 31.12.2020 №2406 про передачу безоплатно у власність земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із врахуванням висновків суду.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернулася до Козельщинської селищної ради Полтавської області із заявою від 31.12.2020 про передання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га з кадастровим номером :4 та відповідно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за межами населеного пункту села Хорішки на території Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області. 12 лютого 2021 року Козельщинською селищною радою було підготовлено відповідь у формі листа №326, якою відмовлено у задоволені вказаної заяви. Підставою для відмови стало розміщення частини земельної ділянки у низинній зоні, де збираються паводкові води, а також використання земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для сінокосіння, що є найбільш доцільним. Відмова відповідача є необґрунтованою та протиправною, оскільки прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, витребувано докази.

Відповідач позов не визнав та у відзиві на позовну заяву /а.с. 30-36/ зазначив, що заява позивача розглянута на сесійному засіданні шостої сесії Козельщинської селищної ради восьмого скликання, яке відбулося 02 лютого 2021 року. У сесійному засіданні з`ясовано, що бажана земельна ділянка була відведена з земельної ділянки загальною пллощею7,1065 га (16.00 - землі запасу), знаходиться в низинній зоні де збираються паводки води, на ній заливні луки, тобто за своїм складом вона не підходить для ведення особистого селянського господарства. Окрім цього, гр. ОСОБА_1 уже має у власності на території Хорішківського старостинського округу власні земельні частки (паї). Також, вказана земельна ділянка використовується жителем с Хорішки ОСОБА_2 для сінокосіння, що за своїм цільовим призначенням є найбільш доцільним щодо організації раціонального використання та охорони земель. За результатами поіменного голосування із 24 присутніх на сесійному засіданні депутатів, із усього чисельного складу 26 депутітів, 22 депутати проголосували «Проти» надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, 2 депутати не приймали участі у голосуванні.

30 липня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що відповідач не надає суду жодні підтвердження того, що дана земельна ділянка використовується жителем с.Хорішки ОСОБА_2 для сінокосіння, що за своїхм цільовим призначенням є найбільш доречним щодо організації раціонального використання та охорони земель. Щодо аргументу відповідача про наявність у власності позивача інших земельних часток (паїв) зазначає, що земельні ділянки ОСОБА_1 отримала в порядку спадкування та при розподілі земель колишньої спілки селян «Перемога». Отже, посилання, відповідача на факт наявності у позивача земельних ділянок на праві приватної власності не є належним, оскільки земельні ділянки, що перебувають у власності позивача є паями, які були отримані у передбачений законом спосіб.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Козельщинської селищної ради із заявою від 31 грудня 2020 року (вх2406) про передання безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га та відповідно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га з кадастровим номером :00:00161344 у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хорішки на території Козельщинської селищної ради Полтавської області. До вказаної заяви додано викопіювання земельної ділянки (графічний матеріал), та копії паспорта та ідентифікаційного коду заявника /а.с.12/.

Розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 на шостій сесії Козельщинської селищної ради депутати не підтримали прогект рішення про надання гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Про результати розгляду заяви від 31.12.2020 відповідач повідомив позивача листом від 12.02.2021. В якому вказано, що заява від 31.12.2020 розглянута на черговій 6 сесії Козельщинської селищної ради 8 скликання, яка відбулася 02.02.2021, але рішення по ній не прийнято. Присутні на пленарному засіданні депутати проголосували «проти» в зв`язку з тим, що бажане місце розташування земельної ділянки, вказане на графічному зображення визначене за рахунок частини земельної ділянки з кадастровим номером :00:001:1344, яке розміщується у низинній зоні де збираються паводкові води, також вказана земельна площа використовується жителем с.Хорішки ОСОБА_2 для сінокосіння, що являється за своїм цільовим призначенням найбільш доцільним щодо організації раціонального використання та охорони земель. Результати поіменного голосування (сканована копія) розміщені на офіційному веб-сайті Козельщинської селищної ради /а.с.13/.

Не погодившись із відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункта села Хорішки на території Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, вказаним у заявах по суті, суд виходить з такого.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року /далі - ЗК України/.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Відповідно до положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених відповідачем відмовлено у встановленому законом порядку.

З листа відповідача від 12.02.2021 №326, яким повідомлено про відмову у задоволенні заяви про передачу безоплатно у власність земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, вбачається що підставою для відмови стало розміщення частини земельної ділянки у низинній зоні, де збираються паводкові води, а також використання земельної ділянки гр. ОСОБА_2 для сінокосіння, що на переконання відповідача, є найбільш доцільним.

Надаючи оцінку вказаній підставі для відмови у наданні дозволу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Згідно зі статтею 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Пунктом "а" частини другої статті 22 ЗК України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), а пунктом "а" частини третьої цієї статті - землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.4 розділу І Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23 липня 2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306, Класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ) розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2008 року № 224. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

В зазначеному Класифікаторі визначено види цільового призначення земель, зокрема землі сільськогосподарського призначення, до яких належать землі для ведення особистого селянського господарства, землі для сінокосіння і випасання худоби, а також землі резервного фонду, загального користування та землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

Відповідно до статті 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Таким чином, орган місцевого самоврядування має право на створення на землях комунальної власності громадських сіножатей і пасовищ, яке має відбуватись у повній відповідності з вимогами Земельного кодексу України та інших законів з питань землеустрою. При цьому земельні ділянки, які призначені для сінокосіння та випасання худоби, можуть бути передані громадянам виключно на умовах користування (в оренду).

Відповідно до частини першої статті 193 ЗК України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно зі статтею 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Статтею 196 ЗК України передбачено, що склад відомостей Державного земельного кадастру визначається законом.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про Державний земельний кадастр" № 3613-VI від 07 липня 2011 року встановлено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Відповідно до частин першої та шостої статті 36 вказаного Закону на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, оприлюднюються відомості Державного земельного кадастру про: а) межі адміністративно-територіальних одиниць; б) кадастрові номери земельних ділянок; в) межі земельних ділянок; г) цільове призначення земельних ділянок; ґ) розподіл земель між власниками і користувачами (форма власності, вид речового права); д) обмеження у використанні земель та земельних ділянок; е) зведені дані кількісного та якісного обліку земель; є) нормативну грошову оцінку земель та земельних ділянок; ж) земельні угіддя; з) частини земельної ділянки, на які поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; и) координати поворотних точок меж об`єктів кадастру; і) бонітування ґрунтів; ї) інші відомості про земельні ділянки, передбачені статтею 15 та частиною другою статті 30 цього Закону, крім відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків, серію та номер паспорта громадянина України, місце проживання, дату народження фізичної особи, які є інформацією з обмеженим доступом та не підлягають відображенню у відкритому доступі.

Відомості з Державного земельного кадастру, зазначені в пунктах "а" - "є", "ї" частини першої цієї статті, оприлюднюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у вигляді відкритих даних на Публічній кадастровій карті, що є частиною програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

Судовим розглядом встановлено, що згідно графічних матеріалів позивач бажає отримати земельну ділянку орієнтовною площею 2,00 із кадастровим номером :00:00161344, яка відповідно до відкритих даних на Публічній кадастровій карті на момент подання позивачем заяви та на дату розгляду справи має цільове призначення: 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).

Доказів на спростування цього суду не надано, зокрема, не надано відомостей з Державного земельного кадастру про зміну виду цільового призначення земель в межах категорії земель сільськогосподарського призначення.

Відповідач стверджуючи, що вказана земельна ділянка використовується жителем с. Хорішки ОСОБА_2 для сінокосіння, що являється за своїм цільовим призначенням найбільш доцільним щодо організації раціонального використання та охорони земель, не підтверджує наявність такого права користування у гр. ОСОБА_3 . Також, варто зазначити, що наявність права користування земельною ділянкою не є перешкодою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Крім того, відмовляючи позивачу у наданні дозволу, відповідач не врахував того, що відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян передбачає реалізацію таких послідовних стадій: 1) подання громадянином до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; 3) погодження проекту землеустрою у порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України; 4) подання громадянином до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, погодженого проекту землеустрою для його затвердження та надання земельної ділянки у власність; 5) затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не є тотожним наданню земельної ділянки у власність, а є лише однією із стадій процесу набуття особою права власності на земельну ділянку. Надання особі дозволу не означає позитивного вирішення питання щодо надання їй земельної ділянки у власність, адже дозвіл на розроблення проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом на земельну ділянку.

Подібні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №826/5735/16.

Довід відповідача, який наведений у відзиві на позов, про наяність у власності позивача інших земельних часток (паїв) не є перешкодою на отримання позивачем безоплатно 2,00 га землі для ведення особистого селянського господарства.

Заборона на приватизацію передбачена тільки у випадку, якщо особа вже скористалась своїм правом на отримання 2,00 га землі.

Позивачем своє право на отримання 2,00 га землі не використано.

Таким чином, відповідач не довів суду правомірності своєї відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, у зв`язку з чим рішення шостої сесії Козельщинської селищної ради восьмого скликання про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею2,00 га з кадастровим номером :00:001:1344 для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пунтку села Хорішки на території Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області, яке прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 31 грудня 2020 року, підлягає скасуванню як протиправне.

Перевіривши обраний позивачем спосіб відновлення порушеного права, суд вважає за можливе зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 грудня 2020 року(вх2406) про передання безоплатно у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га та відповідно надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га з кадастровим номером :00:00161344 у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хорішки на території Козельщинської селищної ради Полтавської області.

Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, наведеному у постанові від 29 серпня 2019 року у справі №420/5288/18.

Окрім цього, суд вважає на необхідне звернути увагу на те, що відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Однак, в супереч вказаної норми Козельщинська селищна рада роз глянувши питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не оформила своє рішення належним чином.

Посилання ж відповідача у листі на можливість ознайомлення з результатами голосування на офіційному веб-сайті не передбачено чинним законодавством.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

У прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено клопотання про стягнення на його користь судових витрат зі сплати судового збору та на професійну правничу допомогу, яка надана ОСОБА_4 на підставі договору №01 про надання правової допомоги від 01.06.2021.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частинами першою та третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин другої, четвертої - шостої статті 134 вказаного Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 138 КАС України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з частинами першою та дев`ятою статті 139 згаданого Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

З наявних у матеріалах справи документів вбачається, що за подання позову до суду позивач поніс судові витрати у загальній сумі 5908,00 грн, з яких витрати зі сплати судового збору складають 908,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ Полтава-банк №07-10472832/С від 07 червня 2021 року /а.с.9/, а витрати на професійну правничу допомогу складають 5000,00 грн, що підтверджується квитанцією №01 від 07 червня 2021 року /а.с.23/.

На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копії договору про надання правової допомоги №01 від 01 червня 2021 року, укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням ГАРАНТ в особі голови Борзовця Олександра Володимировича (виконавець) /а.с.17-18/, розрахунку надання правничої допомоги за договором №01 від 01 червня 2021 року /а.с. 16/, акта прийому-передачі виконаних робіт від 07 червня 2021 року за договором №01 від 01 червня 2021 року /а.с. 19/, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2626 від 26 березня 2019 року /а.с 19/.

Так, 01 червня 2021 року між гр. позивачем (клієнт) та Адвокатським об`єднанням ГАРАНТ в особі голови Борзовця Олександра Володимировича (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги №01, згідно із пунктами 1.1. та 4.1 якого предметом вказаного договору є зобов`язання адвоката надавати юридичну допомогу щодо оскарження відмови Козельщинської селищної ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (пункт 1.1); юридичну допомогу, що надається виконавцем, клієнт оплачує в гривнях, що дорівнює 5000,00 грн без ПДВ (пункт 4.1) /а.с.17/.

Разом з тим, відповідно до квитанції №01 від 07 червня 2021 року /а.с.23/ Адвокатським об`єднанням ГАРАНТ прийнято від ОСОБА_1 за юридичну допомогу щодо оскарження відмови Козельщинської селищної ради у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гонорар у сумі 5000,00 грн.

За змістом акту прийому-передачі виконаних робіт від 01.06.2021 за договором №01 до витрат правничої допомоги включено вартість наступних послуг адвоката: - 500,00 грн за попередню консультацію щодо земельних правовідносин, подальшу консультацію щодо характеру виниклих спірних правовідносин; - 1500,00 грн за попереднє дослідження оспорюваного рішення, опрацювання нормативної бази, аналіз національної судової практики, рішень ЄСПЛ; - 3000,00 грн за підготовку процесуальних документів.

Разом з тим, на переконання суду, при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Еаst/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

В даному випадку суд вважає за доцільне відмітити, що такі послуги як попереднє дослідження оспорюваного рішення, опрацювання нормативної бази, аналіз національної судової практики, рішень ЄСПЛ, підготовка процесуальних документів є складовими єдиного процесу щодо підготовки та складення процесуальних документів у справі про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

З огляду на зазначене, заявлені витрати на попереднє дослідження оспорюваного рішення, опрацювання нормативної бази, аналіз національної судової практики, рішень ЄСПЛ, витрати за складання процесуальних документів суд в цілому зменшує до 2500,00 грн.

Таким чином, обґрунтована сума витрат на правничу допомогу становить 2500,00 грн, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Поряд з цим, враховуючи висновок суду про наявність підстав для задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають також витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області (вул.Островського. 87, смт.Козельщина , Полтавська область, 39100, код ЄРДПОУ 21063513) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним дії Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га з кадастровим номером :00:00161344 у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хорішки на території Козельщинської селищної ради Полтавської області.

Зобов`язати Козельщинську селищну раду Кременчуцького району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31 грудня 2020 року (вх2406) про передачу у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га з кадастровим номером :00:00161344 у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хорішки на території Козельщинської селищної ради Полтавської області, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С.С. Бойко