Справа № 420/6660/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6660/21

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С. Дата і місце ухвалення: 19.07.2021р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби, викладене в пункті 22 Протоколу №4 вiд 25.02.2021р. в частині відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- встановити факт участі ОСОБА_1 в подіях 07 травня 2004 року, 14 травня 2004 року, які дають право на отримання статусу ветерана війни (учасника бойових дій) згідно із пунктом 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати відповідача встановленим порядком видати посвідчення учасника бойових дій встановленого зразка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що з 1996 року він проходив військову службу в органах військової прокуратури та у грудні 2005 року його було звільнено в запас за станом здоров`я з посади начальника слідчого відділу військової прокуратури Південного регіону України. У зв`язку з тим, що на артилерійських сховищах військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) 06.05.2004р. сталася пожежа, яка призвела до потужних вибухів ракет і боєприпасів, що зберігались на складах у цій військовій частині, ОСОБА_1 , у складі слідчої групи, вибув терміново до місця події для організації проведення слідчих дій по розкриттю злочину. У період з 07.05.2004р. по 14.05.2004р. позивачем на вибухонебезпечній території військової частини НОМЕР_1 проводилися слідчі дії. Позивач неодноразово звертався до Одеського обласного територіального центру комплектування і соціальної підтримки щодо отримання статусу учасника бойових дій. Однак, комісією Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби ОСОБА_1 відмовлено в наданні статусу учасника бойових дій, з посиланням на те, що позивач безпосередньо не приймав участі у розмінуванні (виконанні робіт з очищення місцевостi від вибухонебезпечних предметів). Таку відмову ОСОБА_1 вважає незаконною та зазначає, що він у складі оперативно-слідчої групи проводив огляди місцевості, на якій у великій кількості знаходились вибухонебезпечні предмети та відбувалися інтенсивні вибухи ракет і боєприпасів. Виконання військовослужбовцями військових прокуратур обов`язків з огляду місцевості з вибухонебезпечними предметами відповідає обов`язкам з розвідки місцевості з метою виявлення вибухонебезпечних предметів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначенням учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби, викладене в пункті 22 Протоколу №4 вiд 25.02.2021р., в частині відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерство оборони України Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України повторно розглянути справу ОСОБА_1 про визнання учасником бойових дій й надання відповідного статусу з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Закрито провадження у справі в частині вимог позову про встановлення факту участі ОСОБА_1 в подіях 07 травня 2004 року, 14 травня 2004 року, які дають право на отримання статусу ветерана війни (учасника бойових дій) згідно із пунктом 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволених вимог позову, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 19.07.2021р. у відповідній частині з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що лише сам факт перебування ОСОБА_1 у складі слідчої групи від військової прокуратури Південного регіону України на артилерійських складах військової частини НОМЕР_1 поблизу села Новобогданівка та проведення там слідчих дій не може вважатися участю в розмінуванні території за відсутності підтвердженого письмовим наказом командира військової частини факту включення позивача до складу пересувних груп розмінування та дотримання відповідної процедури допуску до виконання робіт з проведення розмінування (виявлення та знешкодження боєприпасів), а також за відсутності підтвердженого факту складання актів проведених робіт з розчищення місцевості від вибухонебезпечних предметів.

Також, апелянт посилається на те, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що посада, на якій перебував ОСОБА_1 , не передбачала набуття спеціальних знань та вмінь щодо розмінування місцевості від вибухонебезпечних предметів. Позивач відповідну підготовку не проходив та не отримував допуску до проведення робіт з розмінування. Доказів, які б свідчили про безпосередню участь ОСОБА_1 у розмінуванні полів і об`єктів народного господарства, позивачем також не надано.

ОСОБА_1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу Міністерства оборони України, в якому просить скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що під час проведення слідчих дій накази командира частини про утворення груп розмінування не могли видаватися, оскільки військова частина НОМЕР_1 знаходилася в зоні пожежі та періодичних вибухів снарядів. Майно та документація військової частини були відновлені через місяць-два після техногенної катастрофи. Особи, які залучалися до безпосереднього виконання розмінування вибухонебезпечних снарядів, приступили до своїх обов`язків в кінці травня - на початку червня 2004 року, в той час як до цього неодноразово проведення огляду місця події було здійснено прокурорсько-слідчими групами.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 1996 року ОСОБА_1 проходив військову службу в органах військової прокуратури на різних посадах.

Наказом Міністра оборони України від 29.11.2005р. №57 ОСОБА_1 звільнений з посади начальника слідчого відділу військової прокуратури Південного регіону України, у військовому званні «підполковник юстиції», в запас за пунктом 67 підпунктом «б» (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України.

06.05.2004р. на артилерійських сховищах військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) сталася пожежа, яка призвела до потужних вибухів ракет і боєприпасів, що зберігалися на складах у цій військовій частині.

На підставі наказу військового прокурора Південного регіону України №109 від 06.05.2004р. ОСОБА_1 , разом із заступником військового прокурора Південного регіону України підполковником Рога С.І., прокурором - криміналістом майором ОСОБА_2 , на службовому автомобілі під управлінням ст. прапорщика ОСОБА_3 , вибули до місця події для організації проведення слідчих дій по розкриттю злочину.

У період з 7 травня по 14 травня 2004 року позивачем на території села Новобогданівка та безпосередньо на території військової частини НОМЕР_1 , проводились слідчі дії, складались протоколи огляду місця події на вибухонебезпечній території, проводились допити свідків, потерпілих, спрямовувались запити, призначались вiдповiднi експертизи, тощо.

З листопада 2020 року по лютий 2021 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до Одеського обласного територіального центру комплектування і соціальної підтримки із заявами щодо надання статусу учасника бойових дій, для подальшого спрямування їх для розгляду відповідною комісією Міністерства оборони України (заяви від 06.11.2020р., від 01.02.2021р., від 15.02.2021р.).

Відповідно до витягу з протоколу №4 від 25.02.2021р. засідання комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, у відповідності до пункту 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відмовлено громадянину ОСОБА_1 в надані статусу учасника бойових дій. Документи повернуто до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

При прийнятті вказаного рішення Комісія виходила з того, що на підставі спільного наказу Міністерства оборони України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державного комітету у справах охорони державного кордону України від 26.05.2000р. №131/155/261 «Про організацію робіт щодо виявлення та знешкодження вибухонебезпечних предметів на території України», який діяв у 2004 році, ОСОБА_1 мав пройти фахову підготовку щодо розмінування, отримати допуск на проведення робіт з розмінування, а також увійти до складу пересувних груп піротехнічних робіт. Натомість, ОСОБА_1 виконував свої службові обов`язки у відповідності до Закону України «Про прокуратуру». Таким чином, громадянин ОСОБА_1 безпосередньої участі у розмінуванні (виконанні робіт з очищення місцевості та знищення вибухонебезпечних предметів) не приймав, а встановлення факту перебування та виконання службових обов`язків з 6 по 14 травня 2004 року в артилерійських сховищах військової частини НОМЕР_1 та виконання слідчих дій не належить до функцій Комісії. Пунктом 11 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надання статусу учасника бойових дій особам, які здійснювали слідчі дії, не передбачено.

Вважаючи вказане рішення протиправним ОСОБА_1 оскаржив його в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення Комісії Міністерства оборони, викладеного в пункті 22 Протоколу №4 вiд 25.02.2021р., в частині відмови у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, виходив з того, що виконання військовослужбовцями військових прокуратур обов`язків з огляду місцевості (у відповідності до вимог ст. 190 КПК України) з метою виявлення слідів вибухів, самих боєприпасів та характеру їх розльоту, фіксації інших фактичних даних, які мають значення для справи, об`єктом якої є місцевість з вибухонебезпечними предметами, прирівнюється до обов`язків з розвідки місцевості з метою виявлення вибухонебезпечних предметів. А відтак, за висновками суду першої інстанції, на цих військовослужбовців військових прокуратур повинно поширюватись законодавство, яке регулює подібні правовідносини, у тому числі і про правові та соціальні гарантії для осіб, які залучаються командуванням для виконання обов`язків з очистки місцевості від вибухонебезпечних предметів (розмінування).

Оскільки прийняття рішення про надання статусу учасника бойових дій або відмови у наданні такого статусу приймається на основі адміністративного розсуду Комісії, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах буде зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про визнання учасником бойових дій й надання відповідного статусу з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» від 22.10.1993р. №3551-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення чинних правовідносин; далі Закон №3551-ХІІ) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік осіб, які належать до учасників бойових дій, встановлено статтею 6 Закону №3551-ХІІ.

При зверненні до Одеського обласного територіального центру комплектування і соціальної підтримки із заявами від 06.11.2020р., від 01.02.2021р., від 15.02.2021р. щодо надання статусу учасника бойових дій, для подальшого спрямування їх для розгляду відповідною комісією Міністерства оборони України, ОСОБА_1 просив надати йому відповідний статус на підставі пункту 11 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ.

Так, пунктом 11 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ передбачено, що учасниками бойових дій визнаються особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Таким чином, на підставі вказаної норми статус учасника бойових дій надається:

- особам, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства;

- особам, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

ОСОБА_1 стверджує, що при відрядженні його у складі слідчої групи наказом військового прокурора Південного регіону України №109 від 06.05.2004р. на артилерійські сховища військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), де сталася пожежа, яка призвела до потужних вибухів ракет і боєприпасів, що зберігалися на складах у цій військовій частині, та здійсненні там слідчих дій, його фактично було залучено до розмінування полів і об`єктів народного господарства.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи позивача, з якими погодився суд першої інстанції, з огляду на наступне.

З метою упорядкування робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів, що залишилися на території України після Другої світової та інших війн, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11 грудня 1999 року №2294 «Про упорядкування робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів», зі змісту якої слідує, що проведення піротехнічних робіт, пов`язаних з знешкодженням вибухонебезпечних предметів, що залишилися на території України після війн, сучасних боєприпасів та підривних засобів належало до компетенції Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства оборони та Адміністрації Державної прикордонної служби України.

При цьому, розмінуванням є комплекс заходів, який включає в себе виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів.

Міністерством оборони України, Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Державним комітетом у справах охорони державного кордону України видано спільний наказ від 26.05.2000р. №131/155/261 «Про організацію робіт щодо виявлення та знешкодження вибухонебезпечних предметів на території України», пунктами 4, 5 якого передбачено, що роботи по знищенню та знешкодженню вибухонебезпечних предметів здійснюються групами піротехнічних робіт (пересувними групами розмінування), до складу яких включаються найбільш підготовлені та дисципліновані військовослужбовці після їх медичного обстеження, отримання допуску для проведення робіт з розмінування.

Офіцери, які входять до складу груп піротехнічних робіт (пересувних груп розмінування), повинні проходити підготовку за фахом у відповідних військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства освіти і науки України, у вищих військових навчальних закладах Міністерства оборони.

Таким чином, чинним у 2004 році законодавством передбачалося здійснення робіт з розмінування лише особами, включеними до складу груп піротехнічних робіт (пересувних груп розмінування), після проходження відповідної фахової підготовки, їх медичного обстеження та отримання допуску для проведення робіт з розмінування.

На користь такого висновку свідчить і п.п.3 п.13 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16 квітня 2020 року №122, яким передбачено, що Комісії приймають рішення про надання військовослужбовцям, які брали участь у розмінуванні чи траленні бойових мін, статусу учасника бойових дій на підставі таких документів: заява військовослужбовця або клопотання командира (начальника); копія посвідчення спеціаліста з розмінування; витяг із наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін); витяг із наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін); акт про виконання робіт із розчищення місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).

При зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 не заперечує тієї обставини, що ним не було пройдено відповідну фахову підготовку, не отримано допуску для проведення робіт з розмінування та не було включено до складу груп піротехнічних робіт (пересувних груп розмінування) в розумінні вимог наказу від 26.05.2000р. №131/155/261.

Свої доводи про наявність підстав для надання йому статусу учасника бойових дій у відповідності до пункту 11 частини першої статті 6 Закону №3551-ХІІ позивач обґрунтовує тим, що ним у складі оперативно-слідчої групи 07.05.2004р. та 14.05.2004р. проводилися слідчі дії, в тому числі огляди місцевості, на якій у великій кількості знаходились вибухонебезпечні предмети та відбувалися інтенсивні вибухи ракет і боєприпасів. Виконання військовослужбовцями військових прокуратур обов`язків з огляду місцевості з вибухонебезпечними предметами відповідає обов`язкам з розвідки місцевості з метою виявлення вибухонебезпечних предметів які по своїй суті та змісту відповідають обов`язкам з розвідки місцевості з метою виявлення вибухонебезпечних предметів, а тому на нього повинно поширюватись законодавство, яке регулює подібні правовідносини, у тому числі і про правові та соціальні гарантії для осіб, які залучаються командуванням для виконання обов`язків з очистки місцевості від вибухонебезпечних предметів (розмінування).

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи позивача, оскільки наданими ОСОБА_1 доказами (зокрема, наказом військового прокурора Південного регіону України №109 від 06.05.2004р., копіями протоколів допиту свідків, допиту підозрюваного, копією протоколу про обрання запобіжного заходу, копіями протоколів огляду тощо) підтверджується проведення слідчих дій на території артилерійських складів військової частини НОМЕР_1 поблизу села Новобогданівка, по кримінальному провадженню №1-1/2008, а не робіт по розмінуванню (очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів).

Актів про виконання робіт із розчищення місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін) позивачем ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції не надано.

Отримання особою статусу учасника бойових дій ставиться в залежність від її фактичної безпосередньої участі в проведенні робіт з розмінування вибухонебезпечних предметів, тоді як доказів безпосередньої участі позивача у проведенні робіт з розмінування на території артилерійських складів військової частини НОМЕР_1 поблизу села Новобогданівка

не здобуто.

Посилання позивача та суду першої інстанції на положення ст.190 КПК України та Закону України «Про прокуратуру» колегія суддів вважає безпідставними, оскільки огляд місцевості при розслідуванні кримінальних справ, не підпадає під зміст п.11 ч.1 ст.6 Закону №3551-ХІІ.

Статтею 5 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції 1991 року, що діяла на дату виникнення спірних правовідносин) на прокуратуру покладено виконання функцій підтримання державного обвинувачення у судах, представництво інтересів громадянина або держави в суді, нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство, нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах.

Згідно п.9 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, на прокуратуру покладено виконання функцій нагляду за додержанням і застосуванням законів та досудового слідства у кримінальних справах.

При цьому, виконання будь-яких функцій (обов`язків) у сфері оборони України на військовослужбовців військових прокуратур Законом України «Про прокуратуру» не покладено.

Суд першої інстанції, при постановленні рішення про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів, пов`язаних із визначення учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби, викладене в пункті 22 Протоколу №4 вiд 25.02.2021р., в частині відмови у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , залишив поза увагою, що п.п.3 п.13 Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 16 квітня 2020 року №122, встановлено перелік документів, за наявності яких Комісія приймає рішення про надання військовослужбовцям, які брали участь у розмінуванні чи траленні бойових мін, статусу учасника бойових дій.

Позивачем не заперечується ненадання Комісії визначеного вказаною нормою переліку документів, як і не заперечується відсутність у нього таких документів.

З огляду на викладене та враховуючи встановленні обставини справи і їх правове регулювання, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав вважати, що спірне рішення відповідача вiд 25.02.2021р. про відмову ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій є незаконним і підлягає скасуванню.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 липня 2021 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 26 жовтня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук