Справа № 520/5762/2020
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 р.Справа № 520/5762/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Перцової Т.С. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 (суддя Мельников Р.В., м. Харків) по справі № 520/5762/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі також - відповідач, ГУНП в Харківській області), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 року № 22 о/с в частині звільнення зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію;

- поновити майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області з 04.04.2020 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 04.04.2020 року по день поновлення на службі;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 75000,00 грн.;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області;

- звернути до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 року № 22 о/с в частині звільнення зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію.

Поновлено майора поліції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області з 04.04.2020 року.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ - 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2020 року по 05.04.2021 року (367 календарних днів) у сумі 183254 (сто вісімдесят три тисячі двісті п`ятдесят чотири) грн. 11 коп. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області з 04.04.2020 року.

Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, код ЄДРПОУ - 40108599) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 04.04.2020 року по 05.04.2021 року в межах суми стягнення за один місяць (30 календарних днів) в сумі 14979 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять ) грн. 90 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач частково не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 520/5762/2020 в частині відмови в вимоги про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 75000,00 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зазначену позовну вимогу задовольнити. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 520/5762/2020 залишити без змін.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що внаслідок його незаконного звільнення відповідачем, у позивача значно погіршився стан здоров`я. Вказує, що в березні 2020 року через протиправні дії відповідача, у нього підвищився тиск, він почував себе вкрай стривоженим та 28 березня 2020 року через нервове перевантаження позивач вимушений був звернутися до медичного закладу. З 28.03.2020 року до 08.04.2020 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба. Кризовий перебіг». Таке лікування пов`язане з незаконними діями та вимогами керівництва УОС. Відповідна медична документація була долучена до позовної заяви та міститься в матеріалах справи. Зазначає, що в подальшому у позивача почали виникати головний біль, він став стривоженим та дратівливим, порушився сон, почало виникати безсоння. Протягом всього розгляду справи та до теперішнього часу він відчуває нервове навантаження, став стривоженим, емоційно реагує на незначні труднощі, все це пов`язано з протиправними діями відповідача. Через стривоженість та дратівливість позивача в нього інколи виникають конфлікти та непорозуміння з близьким та знайомими. Крім того, позивач вимушений витрачати особистий час для оскарження протиправних дій відповідача, його незаконного рішення. Позивач вимушений відвідувати юридичні консультації, а в подальшому і судові органи, вимушений звертатися із заявами до відповідача, відвідувати медичні заклади, однак стан його здоров`я не поліпшується. Звільнення позивача з органів Національної поліції через якісь особисті причини ставить його в принижений та пригнічений стан, який інколи викликає в нього почуття безвихідності, що згубно та гнітюче впливає на стан його здоров`я та самопочуття. Таким чином, факт порушення законних прав позивача, яке полягало в звільненні з роботи, призвело до моральних страждань позивача, втраті нормальних життєвих зв`язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням викладеного, розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в розмірі 75000 грн. та просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Харків на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів відшкодування завданої моральної шкоди в зазначеному розмірі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 75000,00 грн. - залишити без змін. Вважає, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не доведено в чому безпосередньо полягає завдана моральна шкода та з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідач частково не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 520/5762/2020 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на прийняття судом першої інстанції рішення в частині задоволених позовних вимог з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме - ст. 242, 246 КАС України, ст. 68, 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Вказує, що 05.02.2020 відповідно до вимог частини 1 статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" та наказу Національної поліції України від 27.01.2020 №64 дек особовий склад У ОС ГУНП в Харківській області, включаючи ОСОБА_1 , під підпис попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції через два місяці, у зв`язку із здійсненням реорганізації. Також особовий склад управління оперативної служби, включаючи ОСОБА_1 , був попереджений, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини 2 статті 68 Закону України "Про Національну поліцію" після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію". Для подальшого продовження служби в Національній поліції України ОСОБА_1 неодноразово пропонувались вакантні посади у новій структурі УОС ГУНП в Харківській області, а також пропонувалось прибути до відділу комплектування УКЗ ГУНП в Харківській області, де йому будуть запропоновані вакантні посади, рівнозначні його скасованій посаді, про що були складені відповідні акти. 30.03.2020 старшим оперуповноваженим в ОВС 8 відділу УОС ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_2 , був здійснений телефонний дзвінок на особистий номер ОСОБА_1 , так як зі слів останнього він знаходився на лікарняному, і був відсутній на службі, та запропоновано прибути 31.03.2020 до службового кабінету начальника відділу комплектування ГУНП в Харківській області, де йому зроблять пропозицію з вакантних посад не тільки УОС а в цілому по ГУНП в Харківській області (як рівнозначних займаній ним посаді так і інших). Надати будь яку відповідь ОСОБА_1 відмовився та ухилявся від бесіди. Після закінчення 2-х місячного терміну на підставі пункту 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції. Таким чином відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 - без змін.

Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач з 01.08.2002 року до 04.04.2020 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, Національній поліції України.

З метою упорядкування штатної структури та приведення до вимог Методичних рекомендацій щодо примірного переліку окремих підрозділів і посад у структурі апарату Головного управління Національної поліції (лист Голови Національної поліції від 05.02.2019 року №22/01/12-2019дск) в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області проведено реорганізацію управління оперативної служби ГУНП в Харківській області.

Підставою внесення змін до штатного розкладу УОС ГУНП в Харківській області є наказ Національної поліції України від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», яким скорочено усі посади управління та введено нові.

При цьому, представником відповідача вказано, що під час змін у штатах УОС ГУНП в Харківській області скорочення загальної кількості посад не відбулось.

З огляду на зазначені обставини, 05.02.2020 року відповідно до вимог ч.1 ст.68 Закону України «Про Національну поліцію» та наказу Національної поліції України від 27.01.2020 року №64дск особовий склад УОС ГУНП в Харківській області, включаючи позивача, під підпис попереджено про можливе наступне звільнення зі служби в поліції через два місяці, у зв`язку зі здійсненням реорганізації.

Також особовий склад управління оперативної служби, включаючи позивача, було попереджено, що поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до ч. 2 ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п.4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов судом встановлено, що для подальшого продовження служби в Національній поліції України ОСОБА_1 неодноразово пропонувались вакантні посади у новій структурі УОС ГУНП в Харківській області, а також пропонувалось прибути до відділу комплектування УКЗ ГУНП в Харківській області, де йому будуть запропоновані вакантні посади, рівнозначні його попередній посаді, про що були складені відповідні акти, а саме: 27.03.2020 року були запропоновані вакантні посади: оперуповноваженого 1 відділу (проведення візуального спостереження) УОС ГУНП в Харківській області, оперуповноваженого 4 відділу (проведення профілактично-пошукових заходів) УОС ГУНП в Харківській області, оперуповноваженого 5 відділу (проведення оперативної установки) УОС ГУНП в Харківській області та запропоновано скласти рапорт для призначення на одну з зазначених посад, на що позивач згоду не надав, рапорт ні на одну із запропонованих посад не написав; 30.03.2020 року о 17 годині 15 хвилин старшим оперуповноваженим в ОВС 8 відділу УОС ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_2 , був здійснений телефонний дзвінок на особистий номер ОСОБА_1 , так як зі слів останнього він знаходився на лікарняному, і був відсутній на службі, та запропоновано прибути 31.03.2020 року до службового кабінету начальника відділу комплектування ГУНП в Харківській області, де йому зроблять пропозицію з вакантних посад не тільки УОС, а в цілому по ГУНП в Харківській області (як рівнозначних займаній ним посаді так і інших).

Після закінчення двомісячного терміну з 04.04.2020 року на підставі пункту 4 (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції з посади заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області.

06.04.2020 року позивачу був вручений витяг із наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 року № 22 о/с, відповідно до якого позивача звільнено відповідно до пункту 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 (0081526), заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області, з 04.04.2020 з компенсацією за невикористану частину чергової відпустки календарного року в кількості 1 доби. Також, судом встановлено, що того ж дня позивачу була вручена трудова книжка, відповідно до якої в графі 7 зазначено, що 04.04.2020 позивач був звільнений зі служби в Національній поліції України наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 03.04.2020 № 22о/с.

Позивач, вважаючи своє звільнення зі служби в поліції протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було надано до суду доказів дотримання процедури звільнення позивача та доказів проведення змін в організації виробництва і праці у розумінні п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів України про працю та п.4 ч.1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", оскільки, як встановлено під час розгляду справи, фактично відбулось перейменування відділу, в якому працював позивач до звільнення, без подальшої його ліквідації із введенням у новому відділі і штатному розписі посади, аналогічній, з якої звільнено позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час розгляду справи не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана моральна шкода, та з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (надалі - Закон №580-VIII).

Згідно з ч.1 ст. 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 48 Закону № 580-VIII призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у ст. 47 цього Закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Таким чином, скорочення штатів є підставою для звільнення поліцейського зі служби в поліції.

Порядок звільнення поліцейських у зв`язку із скорочення штатів або проведення організаційних заходів, визначено ст. 68 Закону № 580-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону №580-VIII, у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно з ч. 2 та ч. 5 ст. 68 Закону №580-VIII, поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Частиною третьою даної статті визначено, що поліцейський посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 77 цього Закону.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переміщення поліцейських здійснюється: на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переміщення поліцейських здійснюється на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.

Згідно з ч.7 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Відповідно до ч.8 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Згідно з ч.9 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Отже, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинні бути запропоновані інші посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів.

Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва.

Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування пункту 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Аналогічна правова позиція сформована Верховним Судом у постановах від 05.12.2018 у справі №814/805/17, від 15.04.2020 у справі №824/185/17-а.

Підсумовуючи викладене колегія суддів зазначає, що законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переведення працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які він може претендувати з урахуванням фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що 05.02.2020 року позивача було ознайомлено із попередженням про можливе наступне вивільнення, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією попередження.

Обставини попередження позивача про можливе наступне звільнення зі служби в поліції та подальше повернення ним такого підписаного попередження до відділу кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області також було підтверджено і показаннями допитаних у судовому засіданні суду першої інстанції свідків.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії акту від 05.02.2020 року за підписом ОСОБА_3 та ОС.21.50, 05.02.2020 в кабінеті начальника 6 відділу УОС ГУНП в Харківській області Панченка А.В. було ознайомлено з наказом Національної поліції від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» та роз`яснено, що посада, на якій він перебуває скорочена, попереджено про наступне можливе звільнення зі служби в поліції по закінченню двохмісячного терміну.

Позивач факт ознайомлення з цим з наказом від 27.01.2020 року №64дск 05.02.2020 за обставин викладених в акті заперечує. Натомість наголошує на тому, що рішення про реорганізацію, наказ про скорочення посад, в тому числі посади заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області до його відома не доводилось та із вказаними рішеннями він не був ознайомлений.

Також, відповідно до листа відповідача від 14.05.2020 року №17/384, копію якого позивачем було долучено до матеріалів справи, позивача було повідомлено про те, що з наказом Національної поліції України від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» та штатним розкладом УОС ГУНП в Харківській області він не ознайомлювався, у зв`язку з чим належним чином засвідчених копій документів щодо підтвердження факту ознайомлення з зазначеними доказами направити відповідач не має можливості.

Зазначені обставини свідчать на користь того, що інформація, викладена у вказаному акті, є такою, що не відповідає дійсності. При цьому жодних належних та допустимих доказів того, що позивача було ознайомлено з наказом Національної поліції від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження переліку змін у штатах Національної поліції» матеріали справи не містять.

Також, за твердженнями позивача, будь-який перелік вакантних посад з відповідними умовами праці в УОС ГУНП в Харківській області, а також в ГУНП в Харківській області йому не пропонувався.

З досліджених судом копій актів від 27.03.2020 року складених про те, що позивачу пропонувались вакантні посади оперуповноваженого 1 відділу (проведення візуального спостереження) УОС ГУНП в Харківській області, оперуповноваженого 4 відділу (проведення профілактично-пошукових заходів) УОС ГУНП в Харківській області, оперуповноваженого 5 відділу (проведення оперативної установки) УОС ГУНП в Харківській області та було запропоновано скласти рапорт для призначення на запропоновані посади, проте майор поліції ОСОБА_1 згоду не надав, (т. 2 а.с. 16-18) судом встановлено, що зазначені акти не містять підписів позивача, а також інформації про те, що позивачу було запропоновано їх підписати та останній відмовився від їх підпису. Будь-яких актів щодо відмови позивача від підпису актів щодо пропонування йому посад до суду відповідачем також надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що надані відповідачем акти від 27.03.2020 не свідчать на користь того, що позивачу пропонувались всі вакантні посади в органі поліції з урахуванням його кваліфікації, досвіду роботи, освітнього рівня, ставлення до виконання службових обов`язків, а позивач надав згоду або відмовився від подачі рапорту для призначення на такі посади.

З приводу доводів відповідача стосовно того, що позивачу здійснювались телефонні дзвінки та пропонувалось прибути до Головного управління Національної поліції в Харківській області або відділу кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області задля надання йому переліку вакантних посад, варто зазначити, що позивач не заперечує, що йому дійсно телефонували посадові особи відповідача, проте наполягає на тому, що пропозиції стосовно прибуття задля ознайомлення із переліком вакантних посад до нього не надходило. Також, опитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили, що останні чули, що ОСОБА_2 телефонував комусь, але кому такі дзвінки були здійснені та зміст телефонної розмови їм не відомий.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані до суду відповідачем докази не є належними та такими, що підтверджують відмову позивача від ознайомлення з переліком вакантних посад.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що позивачу протягом наступних двох місяців з дня попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції відповідно до норм чинного законодавства було запропоновано усі вакантні посади задля залишення останнього для подальшого проходження служби в поліції.

Натомість, наявні в матеріалах справи докази, а саме довідки Головного управління Національної поліції в Харківській області свідчать, що у відповідача станом на 04.02.2020 року, 18.02.2020 року, 25.02.2020 року, 05.03.2020 року 11.03.2020 року, 11.03.2020 року, 17.03.2020 року, 24.03.2020 року, 03.04.2020 року, 04.04.2020 року були вакантні посади.

При цьому, судом обґрунтовано враховано, що попередження позивача про можливе наступне звільнення було здійснено відповідачем 05.02.2020 року, тоді як звільнення відбулось відповідно до оскаржуваного у даній справі наказу від 03.04.2020 року №22 о/с з 04.04.2020 року, тобто до закінчення двомісячного терміну.

Разом з цим варто зазначити, що під час розгляду справи судом першої інстанції було витребувано належним чином засвідчену копію наказу Національної поліції від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції» з додатками.

Зі змісту копії наказу Національної поліції від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», а також копії переліку змін у штатах Національної поліції (витяг) примірнику № 4, судом встановлено, що в УОС ГУНП в Харківській області скорочено та створено однакову кількість посад 221 посада.

Одночасно, на вимогу суду відповідачем було надано пояснення від 01.12.2020 року, в яких вказано, що штатна чисельність відділу, в якому проходив службу позивач, при реорганізації, яка відбулась відповідно до наказу Національної поліції України від 27.01.2020 року №64дск «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», не змінилась.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем під час розгляду справи не було надано до суду доказів дотримання процедури звільнення позивача та доказів проведення змін в організації виробництва і праці у розумінні п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів України про працю та п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки, як встановлено під час розгляду справи, фактично відбулось перейменування відділу, в якому працював позивач до звільнення, без подальшої його ліквідації із введенням у новому відділі і штатному розписі посади, аналогічній, з якої звільнено позивача, що є підставою для скасування наказу відповідача від 03.04.2020 року № 22 о/с в частині звільнення зі служби в поліції: майора поліції ОСОБА_1 , заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області за пунктом 4 (у зв`язку зі скороченням штатів) частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію.

Відповідно до частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи протиправність наказу про звільнення позивача, суд приходить до висновку, що майора поліції ОСОБА_1 належить поновити на посаді заступника начальника 6 відділу (розробки та застосування спеціальних технічних засобів) УОС ГУНП в Харківській області з 04.04.2020 року.

Згідно з частиною 2 статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає судовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських визначають Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Наказ №260).

Відповідно до абзацу першого пункту 6 Розділу ІІІ Наказу №260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Пунктом 9 Розділу І Наказу №260 визначено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Відповідно до довідки відповідача про доходи ОСОБА_1 №6 за 2 календарних місяця, що передували місяцю звільнення (лютий та березень 2020 року), позивачем отримано заробітну плату у загальній сумі 29959,88 грн, зокрема за лютий 2020 року 14979,94 грн, кількість відпрацьованих днів 29; за березень 2020 року 14979,94 грн, кількість відпрацьованих днів 31.

Відтак, сума заробітної плати позивача за 2 місяці, що передували звільненню, з якої здійснюється розрахунок середньоденної заробітної плати становить 29959,88 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає 499,33 грн. (заробітна плата, отримана за 2 місяці, що передували звільненню 29959,88 грн : 60 робочих днів). Зазначена сума середньоденної заробітної плати також визначена у довідці про доходи ОСОБА_1 .

Таким чином на користь позивача підлягає стягненню грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 04.04.2020 року по 05.04.2021 року, що складає 367 календарних днів та становить 183254,11 грн. з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

З приводу вимог позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 75000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України встановлює, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі № 750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25 квітня 2019 року в справі № 818/1429/17, від 27 червня 2019 року в справі № 825/1030/17, від 12 листопада 2019 року в справі № 818/1393/17, від 18 листопада 2019 року в справі № 820/5044/18, від 28 листопада 2019 року в справі № 826/27549/15, від 28 лютого 2020 року в справі № 804/2593/17, від 18 червня 2020 року в справі № 339/183/16-а, від 02 вересня 2020 року в справі № 1340/4056/18, від 24 вересня 2020 року в справі № 1.380.2019.001368, від 18 лютого 2021 року в справі № 420/7423/19 та від 25 березня 2021 року в справі № 520/4577/19, указував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди та її розміру позивач зазначає, що в березні 2020 року через протиправні дії відповідача, у нього підвищився тиск, він почував себе вкрай стривоженим та 28 березня 2020 року через нервове перевантаження позивач вимушений був звернутися до медичного закладу. З 28.03.2020 року до 08.04.2020 року позивач перебував на амбулаторному лікуванні з діагнозом: «Гіпертонічна хвороба. Кризовий перебіг», про що позивач повідомив керівництво. Таке лікування пов`язане з незаконними діями та вимогами керівництва УОС, на підтвердження чого позивач долучив до позовної заяви відповідні медичні документи (т. 1 а.с. 181-185). Вказує, що з 30.03.2020 по 06.03.2020 йому на мобільний телефон декілька разів телефонували керівники УОС ГУНП в Харківській області та вчинювали на позивача психологічний тиск, вимагаючи вийти на роботу та закрити лікарняний листок, вимагали звільнення з посади, будь-яких конкретних посад не пропонували. Протягом всього розгляду справи він відчуває нервове навантаження, став стривоженим, емоційно реагує на незначні труднощі, все це пов`язано з протиправними діями відповідача. Крім того, позивач вимушений витрачати особистий час для оскарження протиправних дій відповідача, його незаконного рішення. Позивач вимушений відвідувати юридичні консультації, а в подальшому і судові органи, вимушений звертатися із заявами до відповідача, відвідувати медичні заклади, однак стан його здоров`я не поліпшується. Звільнення позивача з органів Національної поліції через якісь особисті причини ставить його в принижений та пригнічений стан, який інколи викликає в нього почуття безвихідності, що згубно та гнітюче впливає на стан його здоров`я та самопочуття. Факт порушення законних прав позивача, яке полягало в звільненні з роботи, призвело до моральних страждань позивача, втраті нормальних життєвих зв`язків і вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем копії виписки з амбулаторної карти, консультаційні висновки спеціаліста, листок непрацездатності самі по собі не свідчать про завдання моральної шкоди позивачеві неправомірними діями відповідача. При цьому, надані позивачем документи свідчать про те, що він розпочав лікування до його звільнення зі служби. В матеріалах справи відсутні докази заподіяння моральної шкоди позивачу саме внаслідок винесення оскаржуваного наказу. Тобто, достовірні та належні докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача та погіршенням самопочуття та стану здоров`я позивача, - відсутні.

Враховуючи, що позивач не довів суду факту спричинення моральної шкоди, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_1 ..

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційних скарг встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 по справі № 520/5762/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) О.В. Присяжнюк Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 27.10.2021 року