Справа № 420/6186/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6186/21
Головуючий в 1 інстанції: Балан Я.В.

Категорія: 111020300 Головуючий в 1 інстанції: Балан Я. В.

Місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

при секретарі Поварчук В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №20805-13 від 05 лютого 2021 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач не є платником транспортного податку у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України. Позивач вказувала, що має у володінні автомобіль який зареєстровано 08.06.2010 року та розрахункова вартість якого становить не більше 500000,00 гривень.

Однак, на думку ОСОБА_1 , Головне управління ДПС в Одеській області протиправно намагається стягнути з неї транспортний податок більше ніж через шість років після винесення податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №20805-13 від 05 лютого 2021 року задоволено.

Податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області форми Ф №20805-13 від 05 лютого 2021 року визнано протиправною та скасовано.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що оскільки 1095-денний строк для оскарження податкового повідомлення-рішення №11948-17 від 22.10.2015 року сплинув, податковий борг ОСОБА_1 є узгодженим та податкова вимога винесена правомірно.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 вбачається, що за останньою обліковувався податковий борг у розмірі 25000,00 гривень.

Вищевказана заборгованість ОСОБА_1 виникла з транспортного податку у зв`язку з перебуванням у її власності автомобіля марки Lexus моделі RX 450H, типу легковий універсал, об`ємом двигуна 3456 куб. см., рік випуску - 2010.

22 жовтня 2015 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №11948-17 та визначено ОСОБА_1 суму транспортного податку у розмірі 25000,00 гривень за 2015 рік.

05 лютого 2021 року, Головним управлінням ДПС в Одеській області була сформована податкова вимога форми Ф №20805-13 на суму 25000,00 гривень.

09 березня 2021 року, ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ДПС в Одеській області зі скаргою на податкову вимогу форми Ф №20805-13 від 05 лютого 2021 року.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 , Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено зменшення суми податкового боргу ОСОБА_1 у інтегрованій картці платника податків на 10416,67 гривень, у зв`язку з тим, що транспортний засіб Lexus моделі RX 450H, типу легковий універсал, об`ємом двигуна 3456, рік випуску 2010 зареєстрований 08 червня 2010 року.

Вважаючи податкову вимогу зі сплати транспортного податку протиправною, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність покладення контролюючим органом на позивача обов`язку зі сплати транспортного податку за 2015 рік, оскільки запроваджені Законом №909-VІІІ зобов`язання щодо сплати транспортного податку виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року, а з 01.01.2016 року, ОСОБА_1 вже не була платником транспортного податку у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 6. Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України), податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Так, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким, шляхом викладення в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Так, згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01.01.2015 року, власники транспортних засобів віком до 5 років та об`ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Відповідно до ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Пунктом 4.3 ст. 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов`язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому, згідно п. 4.4 ст. 4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідні повноваження, їх розмежування між Верховною Радою та місцевими радами, зокрема, щодо установлення місцевих податків, визначені ст. 12 ПК України.

Згідно ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

При цьому пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України №71-VIII від 28.12.2014 року Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (у частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Наведене відповідає вимогам пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України, згідно з яким саме місцеві ради обов`язково установлюють податок на майно в частині транспортного податку, а також кореспондує положенням пункту 24 частини першої статті 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні та статті 143 Конституції України.

Так, як встановлено судом першої інстанції, з огляду на приписи пункту 4 Прикінцевих положень Закону України №71-VIII від 28.12.2014 року Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи Рішенням Одеської міської ради Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку №6257-VІ від 21.01.2015 року, відповідно до норм Податкового кодексу України встановлено на території міста Одеси з 01.01.2015 року податок на майно, у частині транспортного податку згідно з Положенням (доступне за посиланням https://omr.gov.ua/ru/acts/council/66974/).

Згідно пункту 3 вищевказаного Положення, об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см., а пунктом 5 цього ж Положення визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до пункту 3 цього Положення.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що пп. 12.3.4 ст. 12 ПК України передбачено , що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Відповідно до ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Враховуючи вищезазначене, для конкретної правової ситуації період прийняття рішення місцевою радою щодо запровадження транспортного податку - це 2015 рік, оскільки саме цього року місцеві ради набули повноважень і одночасно обов`язку встановити транспортний податок. Разом з тим, плановим у цьому разі залишається виключно 2016 рік, оскільки за змістом пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України період прийняття рішення завжди передує плановому періоду. Тобто, в 2015 році місцеві ради могли встановити транспортний податок лише на 2016 рік, а не на 2015 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, приймаючи податкову вимогу, відповідач виходив з того, що у позивача наявний податковий борг у розмірі 25000 грн 00 коп. у зв`язку з несплатою транспортного податку за 2015 рік.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Lexus моделі RX 450H, типу легковий універсал, об`ємом двигуна 3456 куб. см., 2010 року випуску

Водночас, з урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів зазначає, що у контролюючого органу були відсутні правові підстави для визначення позивачеві транспортного податку з 2015 року оскільки, запроваджені Законом №909-VІІІ зобов`язання щодо сплати транспортного податку виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у контролюючого органу були відсутні й правові підстави для прийняття оскаржуваної податкової вимоги форми Ф №20805-13 від 05.02.2021 року та визначення позивачу податкового боргу з транспортного податку за 2015 рік.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неправомірність покладення контролюючим органом на позивача обов`язку зі сплати транспортного податку за 2015 рік, оскільки запроваджені Законом №909-VІІІ зобов`язання щодо сплати транспортного податку виникають у платників податків лише після 01.01.2016 року, при цьому вказавши, що з 01.01.2016 року, ОСОБА_1 вже не була платником транспортного податку у розумінні підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України.

Посилання апелянта на те, що оскільки 1095-денний строк для оскарження податкового повідомлення-рішення №11948-17 від 22.10.2015 року сплинув, податковий борг ОСОБА_1 є узгодженим та податкова вимога винесена правомірно, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки доказів отримання та направлення позивачці податкового повідомлення рішення яким визначено транспортний податок, відповідно до п.42.2 ст. 42 ПК України, апелянтом не надано та матеріали справи не містять. Натомість позивачкою вказано, що будь-яких документів з визначенням транспортного податку на адресу позивачки не надходило.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що дана справа віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 27 квітня 2021 року, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись статтями 308, 313, 315, 316, 321, 322, 329, 331 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 27 жовтня 2021 року .

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова