Справа № 320/10062/20
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року м. Київ № 320/10062/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Ставничому Н.В., за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - Оснач С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа: Бориспільське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправними та скасування наказів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Бориспільський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, про визнання протиправними та скасування наказів ГУ НП в Київській області від 07.09.2020 №559, від 25.09.2020 №277 о/с у частині накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції; поновлення на посаді слідчого 1-го відділення слідчого відділу Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області; стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.09.2020 по день винесення рішення суду без урахування обов`язкових податків та зборів.

В результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Журавля В.О. для розгляду даної адміністративної справи.

23.10.2020 суддя Журавель В.О. подав заяву про самовідвід.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 (суддя Журавель В.О.) задоволено самовідвід судді Журавля В.О.

Внаслідок автоматизованого розподілу, 23.10.2020 матеріали справи передані для розгляду судді Брагіній О.Є.

За результатами розгляду даної справи Київським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу від 23.10.2020 №320/10062/20 про передачу справи за підсудністю до Луганського окружного адміністративного суду.

На виконання ухвали від 23.10.2020 дану адміністративну справу надіслано за підсудністю до Луганського окружного адміністративного суду, оскільки процесуальний строк на апеляційне оскарження вказаної ухвали закінчився 07.11.2020 та апеляційні скарги на дану ухвалу подані не були.

Однак, в подальшому 16.11.2020 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга позивача на ухвалу від 23.10.2020 про передачу справи №320/10062/20 за підсудністю.

Київським окружним адміністративним судом був надісланий запит до Луганського окружного адміністративного суду від 20.11.2020 вих. №01-12/8162/20 про повернення адміністративної справи №30/10062/20 до Київського окружного адміністративного суду для подальшого скерування зазначеної справи разом з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції. Даний запит Луганським окружним адміністративним судом був отриманий 30.11.2020 за вх. №49194/2020.

Луганським окружним адміністративним судом 26.11.2020 винесена ухвала про передачу адміністративної справи №320/10062/20 за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

Також, в матеріалах даної справи наявна заява представника позивача від 01.12.2020 про відкликання апеляційної скарги позивача на ухвалу суду від 23.10.2020 про передачу справи №320/10062/20 за підсудністю.

23.12.2020 до Київського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа №320/10062/20. В результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Щавінського В.Р. для розгляду даної адміністративної справи.

Враховуючи викладене, суддя Щавінський В.Р. адміністративну справу №320/10062/20 скерував разом з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції для прийняття відповідного рішення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2021 заяву ОСОБА_1 про відкликання апеляційної скарги задоволено, апеляційну скаргу на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 повернуто ОСОБА_1 .

До Київського окружного адміністративного суду 22.01.2021 повернуто матеріали адміністративної справи №320/10062/20.

З акту ВДЗК Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2021 вбачається, що дана адміністративна справа зареєстрована у комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду «Київського окружного адміністративного суду 10.03.2020 та передана 15.03.2021 судді Щавінському В.Р. для подальшого розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 позовну заяву залишено без руху. На виконання вимог вказаної ухвали позивачем надано суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження у даній адміністративній справі.

У судовому засіданні призначеному на 20.07.2021, представник позивача заявив клопотання про заміну третьої особи Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області у зв`язку зі зміною назви на - Бориспільське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Протокольною ухвалою від 20.07.2021, суд вирішив задовольнити клопотання представника позивача та змінити назву третьої особи з Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на Бориспільське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №559 від 07.09.2020 та наказ про звільнення зі служби в поліції №277 о/с від 25.09.2020 - є протиправними, безпідставними з огляду на відсутність встановлення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку за наявності лише порушеного кримінального провадження, в якому не ухвалено обвинувального вироку, чим порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовано застосовані відносно позивача заходи дисциплінарного впливу.

Вказав, що на час винесення оскаржуваних наказів та станом на дату звернення до суду із зазначеним позовом, обвинувальний вирок стосовно нього за нібито вчинене інкриміноване йому правопорушення та відкриття кримінального провадження №0000062 від 20.05.2020 відсутній, а тому, вважає, висновок відповідача про порушення мною службової дисципліни, не відповідає дійсності.

На думку позивача, що застосовуючи до нього найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, відповідачем при прийняті оскаржуваних наказів не враховано презумпцію невинуватості та не враховано всі обставини, які мали б бути враховані (попередні заохочення та стягнення; характеристика; поведінка особи, тощо).

Стверджує, що факт перебування його в статусі підозрюваного не може свідчить про наявність вини у скоєнні дисциплінарного проступку. В даному випадку наявність чи відсутність вини у скоєнні кримінального правопорушення може бути встановлена вироком суду, який набрав би законної сили.

Зазначив, що оскільки обвинувального вироку не винесено, висновки про те, що позивачем не дотримані принципи поліцейського та вчинені дії, не сумісні з вимогами, що висуваються до професійних та моральних якостей поліцейського, є передчасними. Таким чином, вважаю, що притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення зі служби є незаконним.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. Зазначив, що до ГУНП в Київській області 20.08.2020 надійшла інформація про те, що працівниками Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, спільно з працівниками Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, під процесуальним керівництвом військової прокуратури Київського гарнізону, у рамках кримінального провадження внесеного 20.05.2020 до ЄРДР за №0000062, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України затримано начальника сектору дізнання Броварського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та слідчого 1-го відділення слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Вказав, що у зв`язку із зазначеним ГУНП в Київській області був виданий наказ №1391 від 21.08.2020 «Про призначення службового розслідування». За результатами проведення службового розслідування встановлено, що інформація щодо можливих порушень службової дисципліни керівництвом та окремими працівниками Броварського та Бориспільського ВП ГУНП в Київській області, що призвели до затримання начальника сектору дізнання Броварського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 та слідчого 1- го відділення слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , знайшла своє підтвердження.

Вважає, що у діях слідчого 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , вбачаються порушення вимог статей 3, 8, 11, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статей 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, З розділу VI Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.07.2017 за № 918/30786, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 та Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, які виразилися у не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення, не доповіді керівництву відділу поліції та ГУНП в Київській області про факт пропозиції та надання неправомірної вигоди цивільною особою, вчиненні вчинку, який призвів до підриву авторитету Національної поліції України у суспільстві та ганьбить звання слідчого.

Зауважив на тому, що поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісними із подальшим проходженням служби. Порушення позивачем моральних та етичних приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Національної поліції, і відповідальність за це несе держава, а це безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів Національної поліції з боку суспільства.

Відповідач вважає, що позивач, у силу своїх службових обов`язків, був зобов`язаний не допускати зв`язків, що ганьблять звання працівника поліції або підривають авторитет поліції, інших відносин, які носять корисливий або протиправний характер.

На думку відповідача, відсутність обвинувального вироку щодо позивача не свідчить про відсутність ознак дисциплінарного проступку (невиконання чи неналежне виконання позивачем службової дисципліни) в його діях, а тому оскаржувані рішення відповідачем прийняті правомірно та відповідно до норм чинного законодавства України.

Третя особа своїм правом передбаченим ст. 165 КАС України не скористалась та не надала до суду письмових пояснень щодо суті спору.

Позивач та його представник у судових засіданнях позовні вимоги підтримали, просили суд даний адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлений, у судове засідання призначене на 11.10.2021 явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Проте, у минулих судових засіданнях, представник відповідача проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Третя особа про час, дату та місце проведення судового засідання належним чином повідомлена, у судове засідання призначене на 11.10.2021 явку свого уповноваженого представника не забезпечила, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази та з`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується відомостями з паспорта серія НОМЕР_1 , виданим Якимівським РВ ГУ МВС Україні в Запорізькій області 25.10.2010.

З матеріалів справи вбачається, що з 06.08.2012 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 07.11.2015 проходив службу в Національній поліції України, та працював відповідно до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Київської області від 02.07.2018 № 352 о/с на посаді слідчого 1 відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) слідчого відділу Бориспільського відділу поліції (далі - СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області), маючи спеціальне звання «старший лейтенант поліції».

21.08.2020 слідчим Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві Раїним П.М., погодженим з прокурором військової прокуратури Київського гарнізону, позивачеві повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000062 від 20.05.2020.

22.08.2020 ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва у задоволенні клопотання слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві «Про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» відмовлено та застосовано до позивача запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши залишати місце проживання за адресою АДРЕСА_1 в період часу з 22:00 години до 07:00 години ранку наступної доби.

Окрім цього, Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління ДБР, погодженого прокурором військової прокуратури Київської гарнізону про відсторонення від посади підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000062 від 20.05.2020 та відсторонено позивача від посади слідчого відділу Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Київській області строком на 2 місяці, а саме до 21.10.2020 включно.

Як вказав позивач, 15.09.2020 засобами телефонного зв`язку, що його керівник повідомив позивача про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, відповідно до наказу начальника поліції ГУНП в Київській області на підставі проведеного службового розслідування.

У зв`язку із зазначеним, позивачем 15.09.2020 направлено заяву до начальника Бориспільського ВП ГУНП в Київській області про належне ознайомлення його з даним наказом та з наданням для ознайомлення результатів службової перевірки, що проводилась відносно позивача (дане підтверджується копію заяви з вх. №Ч-2791 від 15.09.2020.

Надалі, 17.09.2020 позивачеві надано під розпис копію наказу ГУНП в Київській області №559 від 07.09.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області».

Зі змісту даного наказу, а саме п. 3, вбачається, що «За порушення службової дисципліни, вимог статей 3, 8, 11, 64 Закону України «Про національну поліцію» , ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України від 15.03.2018 за №2337- VIII, ст. 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», пунктів 1, 3 розділу VI Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 №570, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27.07.2017 № 918/30786, Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, та Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв; та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 №100, що виразилось у неповідомленні найближчого органу поліції про виявлення правопорушення, неприпиненні вчинення такого правопорушення, недоповіді керівництву відділу поліції та Головному управлінні про факт пропозиції та падання неправомірної вигоди цивільною особою, вчиненні діяння: яке призвело до підриву авторитету Національної поліції України у суспільстві та ганьбить звання слідчого, слідчого 1-го відділення слідчого відділу Бориспільського ВП ГУПН в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції».

У подальшому, 01.10.2020 позивача ознайомлено та надано під розпис витяг з наказу №277 о/с від 25.09.2020 Головного управління Національної поліції в Київській області, з якого вбачається, що відповідно до Закону України «Про національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 6 (в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0009326), слідчого 1-го відділення слідчого відділу Бориспільського відділу поліції, з 01.10.2020.

Як вбачається із вказаного наказу, підставою його прийняття стали: наказ Національної поліції в Київській області від 07.09.2020 №559, довідка від 22.09.2020 №176, та акт від 24.09.2020 №17509/109/1002/1.

Позивач вважаючи, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності №559 від 07.09.2020 та наказ про звільнення зі служби в поліції №277 о/с від 25.09.2020 є протиправними, безпідставними з огляду на відсутність встановлення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку за наявності лише порушеного кримінального провадження, в якому не ухвалено обвинувального вироку, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено у Законі України «Про Національну поліцію».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У частині 1с т. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Наказом МВС України від 09.11.2016 №1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських.

Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію» визначена Присяга працівника поліції.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ затверджений Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу (частина 2).

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно ст. 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків (частина 1).

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (частина 2).

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту обумовлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У відповідності до п. 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Отже, аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у ст. 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Крім того, перелічені у ст. 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Суд зазначає, що звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

При цьому, п. 6 та п. 10 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає дві самостійні підстави для звільнення зі служби в поліції: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Відповідач стверджує, що у діях слідчого 1-го відділення СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , вбачаються порушення вимог чинного законодавства, які виразилися у не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення, не доповіді керівництву відділу поліції та ГУНП в Київській області про факт пропозиції та надання неправомірної вигоди цивільною особою, вчиненні вчинку, який призвів до підриву авторитету Національної поліції України у суспільстві та ганьбить звання слідчого, суд зазначає наступне.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.08.2021, зазначив, що також підставою для прийняття рішення про звільнення позивача зі служби в поліції стало вчинення позивачем дисциплінарного проступку у вигляді не повідомлення найближчого органу поліції про його затримання органами ДБР саме 20.08.2020.

Щодо зазначеного твердження відповідача суд ставиться критично, оскільки, в матеріалах справи наявна відповідь Бориспільського РУП ГУНП в Київській області від 17.08.2021 №86/СВ/109/1200/1/02-2021 «Про розгляд звернення», з якого вбачається, що 20.08.2020 адвокат ОСОБА_3 повідомив начальника слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області Корольчука Б.Л. про затримання слідчого 1-го відділення слідчого відділу Бориспільського ВП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 . Крім того, в даній відповіді зазначено, що цього ж дня, тобто 20.08.2020, начальником Бориспільського ВП ГУНП в Київській області полковником поліції Кравчуком Т.І. підписана службова характеристика на ОСОБА_1 та вручена захиснику останнього.

Отже, враховуючи зазначене, вказане твердження відповідача спростовується доказами наявними в матеріалах справи.

Крім того, судом встановлено, що питання про отримання позивачем неправомірної вигоди вирішуватиметься в рамках кримінального провадження №0000062 від 20.05.2020.

Пунктом 6 та 10 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає дві самостійні підстави для звільнення зі служби в поліції: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області №277 о/с від 25.09.2020 відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби).

Суд зазначає, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності внаслідок затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення за фактом отримання неправомірної вигоди без встановлення порушення пунктів 1, 2, 3 частини 1 статті 18 Закону №580-VІІІ, статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, пунктів 1, 2 частини 1 розділу II, пункту 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, що могло б свідчити про вчинення дисциплінарного проступку, є необґрунтованим, а його звільнення в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до дисциплінарного статуту здійснено без достатніх підстав.

Також, відповідно до ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 по справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що п. 2 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, щоб вони, утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 по справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Тобто, сам по собі факт внесення відомостей до ЄРДР та повідомлення про підозру і обрання запобіжного заходу позивачеві не свідчить про скоєння ним дисциплінарного проступку та порушення Присяги працівника поліції.

Також, досліджуючи матеріали особової справи позивача, судом встановлено, що ОСОБА_1 за час роботи в органах внутрішніх справ зарекомендував себе з позитивної сторони. Вказане підтверджується службовими характеристиками, поданнями, відгуками, довідками, атестаційними листами та нагородними листами.

Отже, у висновку службового розслідування не зазначено про наявність, пом`якшуючих обставин, не надано об`єктивної оцінки особі позивача.

Відповідач у висновку вказує про вчинки, які свідчать про порушення дисципліни, однак при цьому ці вчинки стосуються виключно їх кваліфікації на предмет наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження, яке і стало підставою для службового розслідування.

Суд відмічає, що при проведенні службового розслідування, за наявності ознак кримінального правопорушення, в разі прийняття рішення про звільнення зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, обов`язково повинні бути встановлені інші порушення дисципліни, відмінні від тих, які інкримінуються в рамках кримінального провадження.

Натомість, при розгляді даної адміністративної справи будь-яких інших порушень дисципліни, ніж тих, які розслідуються в рамках кримінального провадження стосовно позивача, встановлено не було. Навпаки, в самому наказі про накладення дисциплінарного стягнення прямо зазначається про порушення дисципліни позивачем, які призвели до скоєння ним кримінального правопорушення.

Суд відзначає, що, наявність лише «широкого розголосу», на яке посилається відповідач, не може слугувати підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з лав Національної поліції України, оскільки при визначенні порушення дисципліни поліцейськими необхідно з`ясовувати характер проступку.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного суду, викладеною у постанові від 19.03.2020 у справі №360/3545/18 та від 29.04.2020 у справі №820/5543/17.

Тобто, відповідачем не виявлено та не надано доказів тому, що позивач вчинив будь-які інші вчинки, яким можна було б надати відповідну оцінку на предмет підриву авторитету та репутації Національної поліції.

Отже, звільнення поліцейського на підставі не доведених фактів не досягає зазначеної мети, а саме порушення поліцейським правових актів, які б могли слугувати підставою для вирішення питання про наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.

Щодо врахування відповідачем принципу пропорційності під час прийняття оскаржуваних наказів, то суд зазначає, що невстановлення під час службового розслідування всіх обставин, які мали бути враховані під час прийняття відповідного рішення та є обов`язковими відповідно до Дисциплінарного статуту про що суд вже зазначив, та "Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України", неможливо дійти висновку про пропорційність відповідних рішень.

Відтак, аналізуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що оскільки факт внесення відомостей до ЄРДР та оголошення позивачу про підозру порушення відносно працівника поліції за фактом прийняття пропозиції, обіцянки або одержання неправомірної вигоди передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України не може бути розцінений як дискредитація авторитету Національної поліції, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу №559 від 07.09.2020 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУНП в Київській області», в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, підлягають задоволенню.

Як наслідок, підлягає скасуванню і наказ Головного управління Національної поліції в Київській області № 277 о/с від 25.09.2020 в частині звільнення позивача зі служби в поліції, яким реалізовано наказ №559 від 07.09.2020, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом поновлення його на посаді, з дати з якої був звільнений із займаної посади, а саме з 26.09.2020.

Законом «Про Національну поліцію» №580-VІІІ не визначено процедури поновлення протиправно звільненого поліцейського на посаді, відповідно, застосуванню підлягають норми трудового законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відтак, суд вважає, що для ефективного захисту законних прав та інтересів позивача, слід поновити ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції на посаді слідчого 1 відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) слідчого відділу Бориспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку щодо можливості допущення рішення суду до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді слідчого 1-го відділення слідчого відділу Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №559 від 07.09.2020 у частині накладення на слідчого 1-го відділення слідчого відділу Борспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №277 від 25.09.2020 о/с у частині накладення на старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0009326) слідчого 1-го відділення слідчого відділу Борспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту, у відповідності до частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію, у виді звільнення зі служби.

4. Поновити ОСОБА_1 (0009326) старшого лейтенанта поліції на посаді слідчого 1-го відділення слідчого відділу Борспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

5. Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (0009326) старшого лейтенанта поліції на посаді слідчого 1-го відділення слідчого відділу Борспільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 25 жовтня 2021 р.