Справа № 320/4659/20
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 жовтня 2021 року 320/4659/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м.Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування висновку,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати висновок службової перевірки ГУ МВС України в Київській області від 07.03.2007 про визнання паспорта НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.11.2001 таким, що оформлений з порушенням законодавства України.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування висновку, - повернуто позивачу з усіма доданими до неї документами.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10.07.2020, а справу направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

28.10.2020 матеріали адміністративної справи надійшли на адресу Київського окружного адміністративного суд та були передані для продовження розгляду судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п.1).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Предметом позову у даній справі є оскарження висновку службової перевірки ГУ МВС України в Київській області від 07.03.2007 про визнання паспорта НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області 29.11.2001 таким, що оформлений з порушенням законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що 29.11.2001 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 24.12.2019 №1238/104-15 повідомило позивачу про те, що згідно бази Державної міграційної служби паспорт серії НОМЕР_1 значиться недійсним.

На відповідний адвокатський запит представнику позивача Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області листом від 18 .03.2020 №8010.5-14455/80.2-20 повідомило, що згідно інформації, наданої Макарівським РВ ГУ МВС України в Київській області, 07.03.2007 висновком службової перевірки ГУ МВС України в Київській області паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_1 , визнаний таким, що оформлений з порушенням вимог діючого на той час законодавства.

Судом встановлено, що 07.03.2007 начальником відділення ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області підполковником поліції Бугайчуком О.М. складено висновок за результатами службової перевірки інформації, викладеної ГУБОЗ МВС України у запиті щодо встановлення факту видачі Макарівським РВ паспортів громадянина України особам - вихідцям з Республік колишнього союзу РСР, який затверджений заступником начальника ГУ МВС України в Київській області полковником міліції Тарасенком В.І .

У вказаному висновку зазначено, що згідно книги обліку виданих паспортів громадянина України територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ, видані 218 паспортів власноручно записані та видані колишнім начальником ВГІРФО Макарівського РВ капітаном міліції Сичевським О.О. , в період з 14.12.2000 до 07.05.2005, який звільнений з органів внутрішніх справ в серпні 2005 року.

Заяви про отримання паспорта на вказані паспорти громадянина України в картотеці відсутні, відомостей про реєстрацію місця проживання, вказаних у книзі обліку виданих паспортів громадянам в Макарівському РВ, немає.

Також із вказаних 218 паспортних документів інформація про реєстрацію 161 громадянина, на яких оформлені паспорти громадянина України, в адресно-довідковому бюро м. Києва та Київської області, відсутня.

За висновком службового розслідування було рекомендовано:

1. Службову перевірку підстав видачі територіальним підрозділом ВГІРФО Макарівського РВ паспортів громадянина України, вказаних у запиті ГУБОЗ МВС України, закінчити.

2. Визнати, що у зв`язку з відсутністю в картотеці заяв встановленого зразку на видані паспорти громадянина України, що власноручно оформлені колишнім начальником ВГІРФО Макарівського РВ Сичевським О.О. такими, які видані з порушенням вимог чинного законодавства України.

3. Заслуговує суворого дисциплінарного стягнення начальник територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ капітан міліції Сичевський О.О. , але враховуючи те, що він звільнений з органів внутрішніх справ, обмежитись цим.

4. З метою виявлення, недопущення використання та вилучення паспортів громадянина України виданих з порушенням чинного законодавства України направити відповідну інформацію до У/ВГІРФО областей України.

5. Начальнику територіального підрозділу ГІРФО Макарівського РВ майору міліції Максименко Л.М., здійснити відповідні відмітки в облікових документах підрозділу, направити контрольні картки до адресно-довідкового бюро м. Києва та Київської області про видані з порушенням чинного законодавства паспорти громадянина України.

6. Провести заходи щодо поновлення заяв на видачу паспортів громадянина України, громадянам, які документовані на законних підставах.

7. Додатково інформувати територіальний підрозділ ГІРФО Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві про відсутність законних підстав у громадян, яким ними були видані паспорти громадянина України взамін непридатних до використання, для прийняття відповідного рішення.

Суд зазначає, що службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер. За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином, правова природа спірного висновку службового розслідування унеможливлює здійснення судового розгляду вимог про визнання протиправним і скасування висновку за результатами службового розслідування.

З огляду на те, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків, суд вважає, що спір щодо його оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд зазначає, що поняття "спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в ширшому значенні, тобто воно стосується як спорів, що не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.09.2019 у справі №826/13810/16, від 10.02.2021 у справі №640/9600/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Отже, правові висновки, викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду, підлягають обов`язковому врахуванню у спірних правовідносинах.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Згідно з частиною другою статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись статтями 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Провадження в адміністративній справі закрити.

2.Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Дудін С.О.