Справа № 341/1853/21
Суддя: МЕРГЕЛЬ М. Р.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 341/1853/21
Номер провадження 2-а/341/27/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції у Львівській області, інспектора відділу поліції № 1 (м. Радехів) Червоноградського відділу поліції старшого сержанта поліції Остапчука Володимира Михайловича, про скасування постанови.

в с т а н о в и в:

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Головного Управління національної поліції у Львівській області.

У позові ОСОБА_1 просить поновити строк щодо оскарження постанови, визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН № 4456459 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, прийняту 08 липня 2021 року інспектором поліції Остапчуком В. М. (далі - Інспектор).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відображене в оспорюваній постанові правопорушення щодо вимог дорожнього знаку 2.2 проїзду без зупинки заборонено не вчиняв. Водночас в оскаржувальній постанові не міститься інформації про фото-відеофіксацію правопорушення. Отже, жодних доказів його вини Інспектор при прийнятті оспорюваного рішення не надав.

Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року залишено позовну заяву без руху. Надано позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви, шляхом сплати судового збору чи надання документів, які підтверджують підстави звільнення від такої сплати.

06 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою суду від 06 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі. Суд під час відкриття провадження у справі залучив до участі у справі співвідповідача - інспектора відділу поліції № 1 (м. Радехів) Червоноградського відділу поліції старшого сержанта поліції Остапчука Володимира Михайловича.

Відповідно до статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

11 жовтня 2021 року на офіційну електронну адресу Головного управління національної поліції та інспектора відділу поліції № 1 (м. Радехів) надіслано копію позову з додатками та надано семиденний строк часу для подання відзиву.

Жоден з відповідачів у справі відзив на позов до суду не надіслали, клопотань чи заяв також не надходило.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористались. Таким чином, суд розглядає цю справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до змісту позовної заяви та наявної копії постанови від 08 липня 2021 року серії ЕАН № 4456459 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, 08 липня 2021 року приблизно о 06 годин 30 хвилин у м. Радехів Львівської області Інспектор зафіксував, як водій ОСОБА_1 на автомобілі здійснив проїзд без зупинки. Вказані дії відповідно до змісту оспорюваної постанови кваліфіковано як порушення пункту 2.2 ПДР України. Крім цього, з копії постанови убачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Tuono V4, н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 .

На підставі викладеного Інспектор як уповноважена особа прийняла оспорювану постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у розмірі 340 грн на підставі частини першої статті 122 КУпАП.

Відповідно до наявного змісту позовної заяви ОСОБА_1 , особа стверджує, що він є власником автомобіля Chevrolet Niva ЗНГ, н. з. НОМЕР_1 , яким саме і керував 08 липня 2021 року та рухався через м. Радехів Львівської області.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 122 КУпАП полягає в порушені учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, зокрема порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг.

Вказана норма закону є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті адміністративного правопорушення, обов`язковим є наведення конкретної норми нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

Таким чином, для того, щоб повністю розкрити суть адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення має бути чітко зазначено, які конкретно дії вчинила особа, чим допустила адміністративне правопорушення.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, та інше.

Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП України адміністративна відповідальність передбачена, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до положень розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, відповідно до п. 2.2 ПДР України забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня-перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Про необхідність доведення факту вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відео або фотозйомкою свідчить і зміст статті 283 КУпАП, відповідно до якої постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити в т. ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідно до пункту 2 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованого в Мінюсті України 10.11.2015 № 1408/27853 (далі - Інструкція № 1395), зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати ст. 283 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІV Інструкції № 1395 постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Водночас із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у ній відсутня інформація про будь-яку фіксацію правопорушення позивача. Таким чином, у порушення статті 283 КУпАП у постанові у справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано будь-яких інших доказів вчинення правопорушення.

За приписами частин першої і другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням статей 73, 74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності прийняття постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено саме на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Ураховуючи те, що відповідачі не надали до суду жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не надали належних доказів фіксування правопорушення за допомогою технічного засобу, яким було здійснено фото та/чи відеозапис щодо проїзду без зупинки знаку «заборонено» позивачем ОСОБА_1 його транспортним засобом. Матеріали справи не містять будь-якого належного та допустимого доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, що є порушенням вимог статті 251 КУпАП. Інспектор обмежився лише описом скоєного, без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення, в якій відображено порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Відповідно до частин 1, 3 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, прокурорським наглядом, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

З наявних матеріалів справи суд позбавлений можливості встановити, що у діях, які кваліфіковані ОСОБА_1 за частиною 1 статті 122 КУпАП, є склад правопорушення, адже відповідачі не надали суду жодних додатків до оскаржуваної постанови, які б підтверджували зазначені в ній обставини порушення позивачем ПДР України.

Відповідачі до суду не надіслали будь-яких заперечень, які б спростовували твердження позивача, щодо протиправності постанови про адміністративне правопорушення. Лише із змісту постанови не можливо встановити, що позивач дійсно порушив вимоги п. 2.2 ПДР України.

Водночас суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18), згідно з якими сама по собі оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення. Тоді як візуальне спостереження за дотриманням ПДР України працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, усі сумніви щодо винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, на думку суду, є не доведеним.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачі не надали належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірності прийняття оскаржуваної постанови, наслідком чого є її скасування.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, скасування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 122, 245, 251, 252, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 9, 73-77, 90, 229, 242, 244-246, 268, 286 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною і скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 08 липня 2021 року серії ЕАН № 4456459 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 .

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, щодо ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне Управління Національної поліції в Львівській області (юридична адреса: вул. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, ).

Відповідач: поліцейський ВП № 1 (м. Радехів) Червоноградського відділу поліції Остапчук Володимир Михайлович (юридична адреса: м. Радехів, вул. Львівська, 9, Львівська область).

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ