Справа № 300/3554/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Справа № 300/3554/20 пров. № А/857/16037/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Затолочного В.С., Курильця А.Р.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС Трейд ІФ» до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про скасування постанови про застосування адміністративно-господарських санкцій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС Трейд ІФ» на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року (суддя Гундяк В.Д., м.Івано-Франківськ, повний текст складено 20 липня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС Трейд ІФ» (далі ТОВ) звернулося до суду із позовом до Західного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі Управління, Укртрансбезпека відповідно) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 24.11.2020 №200650 (далі Постанова) та закриття провадження по адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі, з посиланням на окремі обставини справи вказує, що відповідачем порушено вимоги до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування. Зазначає, що ДСТУ вагового комплексу, який використовувався при зважуванні працівниками Управління вантажного автомобіля, що належить позивачу взагалі не існує з зазначеним щодо нього номером. Вказує, що в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт відсутній підписи представника поліції, які разом з представниками Укртрансбезпеки здійснюють заходи щодо контролю на автомобільному транспорті.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Разом з тим, від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справ, так як у зв`язку з карантинними обмеженнями введеними на території України у відповідача буде утруднена можливість доїзду до суду апеляційної інстанції.

Крім того, від позивача також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядження керівника ТОВ у м.Харків для проведення переговорів щодо укладення контракту.

Розглянувши вказані клопотання суд апеляційної інстанції вважає, що такі задоволенню не підлягають, оскільки відповідач був завчасно повідомлений про судове засідання та міг скористатися правом заявити клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, а позивач мав можливість з 07.10.2021 до 21.10.2021 подати додаткові пояснення по суті справи, які ще не були викладені у позові та апеляційній скарзі.

Відтак, розгляд апеляційної скарги здійснюється судом з урахуванням наявних матеріалів справи, та таких, що надійшли на адресу суду від сторін та учасників засобами як засобами поштового так і електронного зв`язку чи були подані у попередньому судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач при прийнятті Постанови діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, неупереджено з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень (вчинення дії).

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 24.09.2020 посадовою особою Управління, відповідно до направлення на рейдову перевірку за від 18.09.2020 №011458, графіку щоденної роботи пересувного пункту габаритно-вагового контролю у Львівській області на вересень 2020 року та графіку проведення рейдових перевірок Управлінням в період з 21.09.2020 по 27.09.2020, на автодорозі Київ-Чоп 529 км. +300 м., проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу DAF номерний знак НОМЕР_1 , з причіпом CRANE номерний знак НОМЕР_2 (далі ТЗ), які належать ТОВ (а.с.10, 14-15).

За результатами проведеної перевірки складено довідку за від 24.09.2020 №0997884 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, відповідно до якої повна маса вищезазначеного ТЗ позивача з причепом становить 49,73 тон при допустимих 40 тон, передбаченими пунктом 22.5 «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 №1306 (далі ПДР) (перевищення 9.73 тон від нормативу, тобто 24.3%);

навантаження на одиничну вісь склало 12,85 тон при допустимих 11 тон (перевищення 1,85 тон від нормативу, тобто 16,8 %);

навантаження на строєну вісь 29.28 тон при допустимих 22 тони (перевищення 7.28 тон від нормативу, тобто 33.1%), та акт від 24.09.2020 за №226375 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, в якому зафіксовано факт здійснення перевезення водієм, який керував вищевказаним ТЗ, вантажу за товарно-транспортною накладною від 23.09.2020 №ЗАХ14434 з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% без відповідного дозволу, чим порушено вимоги абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344-III; а.с.6-7, 12).

24.11.2020 відповідачем винесено Постанову якою з ТОВ за перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% без відповідного дозволу стягнуто адміністративно-господарський штраф в розмірі 34000 грн (а.с.5).

Відповідно до статті 1 Закону №2344-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону №2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) (частина чотирнадцята статті 6 Закону №2344-III).

За правилами статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг, є Закон України «Про автомобільні дороги» (далі - Закон №2862-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 33 Закону №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища, є Закон України «Про дорожній рух» (далі - Закон №3353-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

За правилами частини другої статті 29 Закону №3353-XII, з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затверджених постановою КМУ «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» від 18.01.2001 №30 (далі - Правила №30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

За приписами пункту 4 Правил №30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до пункту 22.5 ПДР за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Постановою КМУ «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27.06.2007 №879 (далі Постанова №879) затверджено, зокрема, «Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні» (далі - Порядок №879; в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку №879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За змістом підпункту 4 пункту 2 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно- вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Пунктом 3 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Пунктом 12 Порядку №879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За приписами пункту 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

У відповідності до пункту 18 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

Відповідно до пункту 23 Порядку №879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Згідно пункту 21 Порядку №879, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування. Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до пунктів 21 та 22 «Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті», затвердженого постановою КМУ «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567), у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис.

Відповідно до абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - тобто у розмірі 34000 грн.

З матеріалів справи видно, що оскаржуваною Постановою до позивача застосований штраф у розмірі 34000 грн за порушення вимог абзацу 16 частини першої статті 60 Закону №2344-III.

Так, за результатами габаритно - вагового контролю ТЗ було встановлено, що ТЗ позивача з причепом становить 49,73 тон при допустимих 40 тон, передбаченими пунктом 22.5 ПДР (перевищення 9.73 тон від нормативу, тобто 24.3%); навантаження на одиничну вісь склало 12,85 тон при допустимих 11 тон (перевищення 1,85 тон від нормативу, тобто 16,8 %); навантаження на строєну вісь 29.28 тон при допустимих 22 тони (перевищення 7.28 тон від нормативу, тобто 33.1%).

Викладене, з врахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів статті 60 Закону України №2344-III свідчить, що відповідачем оскаржувана Постанова винесена правомірно.

Щодо посилання позивача на те, що відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у пункту 19 Порядку №879, виключена з 08.09.2017 на підставі постанови КМУ від 30.08.2017 №671 .

Суд зазначає, що з огляду на виключення пункту 19 Порядку №879, наявність у терміні вимірювання посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 2 серпня 2018 року у справі №820/1420/17.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 819/1381/16, відсутність такої методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

Стосовно посилань позивача на те, що «Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі», розробленої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України не розповсюджується на транспортні засоби з вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, то необхідно зазначити, що під час судового розгляду справи, ТОВ не було доведено те, що вказана методика була застосована відповідачем при здійсненні габаритно-вагового контролю ТЗ 24.09.2020, що належить позивачеві. Крім того така Методика втратила чинність на час виникнення спірних відносин.

Щодо тверджень позивача про те, що предметом перевезення був сипучий вантаж (соя), який є рухомим під час руху транспортного засобу, а тому його маса є несталою в різних точка автомобіля, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки автомобіль на вагу заїжджає повільно - зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до значного зміщення вантажу.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №803/1540/16.

Крім того, наказом Міністерства транспорту України «Про затвердження Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні» від 14.10.2014 № 363 (далі Правила №363) саме на водія та перевізника покладено ряд обов`язків щодо навантаження, розміщення, закріплення та перевезення сипучого вантажу.

Пунктами 8.14-8.15 глави 8 зазначених Правил передбачено, що завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

У свою чергу пунктом 12.5 ПДР передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема сипучого вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху, а тому доводи позивача щодо сипучості вантажу є необґрунтованими.

Щодо посилань скаржника на те, що ДСТУ вагового комплексу, який використовувався при зважуванні працівниками Управління вантажного автомобіля, що належить позивачу взагалі не існує з зазначеним щодо нього номером, то суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем було надано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 13.07.2021 №02Чг-792 вага електронна ТВА-20П.10, зав.№16798, який відповідає вимогам ДСТУ EN 45501:2017, клас точності ДСТУ OIML R 134-1:2010 на яке (ДСТУ) і посилається позивач. Таким чином, вказаний ваговий комплекс відповідає ДСТУ OIML R 134-1:2010.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанцій, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛАНС Трейд ІФ» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.