Справа № 216/4958/20 (2-а/216/28/21)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 216/4958/20 (2-а/216/28/21)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бедуха Юрія Олександровича

на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12.03.2021 (головуючий суддя Кузнецова Р.О.)

в адміністративній справі №216/4958/20 (2-а/216/28/21) за позовом ОСОБА_1 до відповідача Інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бедуха Юрія Олександровича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 27.08.2020 до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до відповідача Інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бедуха Юрія Олександровича , в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача, пов`язані з притягненням позивача до адміністративної відповідальності;

- скасувати постанову серії ЕАМ №2965485 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення від 12.08.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та закрити провадження у справі.

Позов обґрунтований тим, що оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340грн за ч. 3 ст. 121 КУпАП, за те, що 12.08.2020 о 10.58 год водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NUOVA DOBLO, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Технічна, 2 м. Кривого Рогу, вчасно не пройшовши технічного контролю, чим порушив ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух», за що передбачена відповідальність ч. 3 ст. 121 КУпАП. Зі вказаним правопорушенням він не згодний, вважає що вказана вище постанова прийнята неправомірно, оскільки з його боку не було допущено порушення ЗУ «Про дорожній рух», оскільки він керував саме легковим автомобілем, а отже обов`язок щодо технічного контролю у нього відсутній. Доказів, які б засвідчували факт керування вищевказаним транспортним засобом з метою отримання прибутку відповідачем не надано. Крім того, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, його було позбавлено можливості надати свої заперечення та скористатися юридичною допомогою.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12.03.2021 року позов задоволено частково:

- скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2965485 від 12.08.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн 40 коп.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не долучено до матеріалів справи жодного доказу в обґрунтування законності винесеної постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.3 ст.121 КУпАП, відтак дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, а спірна постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Разом з цим вказав, нормами КАС України у даному випадку не передбачено право суду на визнання або не визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними (незаконними), а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також суд першої інстанції вказав, що відповідно до ст.139 КАС України враховуючи результати судового розгляду з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 420 грн 40 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що спірна постанова винесена ним правомірно. Доводи позивача щодо віднесення належного йому автомобіля до категорії "В" правового значення для вирішення спору не мають, оскільки Порядком №137 обов`язковість проходження технічного контролю ставиться в залежність від інших чинників та обставин. Зазначає, що процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, була зафіксована на нагрудний відеореєстратора відповідача, але відеозапису з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції згідно внутрішніх нормативних документів та технічної можливості відео.

Щодо стягнення судових витрат вказує не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання цих органів. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами визначено Порядком №845.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Розгляд справи здійснено в письмовому провадженні в порядку ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.08.2020 інспектором поліції взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бєдухою Ю.О. позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340грн, за те, що 12.08.2020 о 10.58 год водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом NUOVA DOBLO, номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Технічна, 2 м. Кривого Рогу, вчасно не пройшовши технічного контролю, чим порушив ст. 37 ЗУ «Про дорожній рух».(а.с.7)

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про дорожній рух», норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху.

Пунктом 11 ч. 1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

При цьому, статтею 35 цього Закону передбачено, що обов`язковому технічному контролю не підлягають:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонн, причепи до них - із строком експлуатації до двох років;

3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України «Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України».

Відповідно до п.п. «б» п.31.6 ПДР України, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).

Частиною 3 статті 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом, який не пройшов обов`язковий технічний контроль, що є порушенням п.п.31.б ПДР України.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:

- чи було вчинено адміністративне правопорушення,

- чи винна дана особа в його вчиненні,

- чи підлягає вона адміністративній відповідальності,

- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність,

- чи заподіяно майнову шкоду,

- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином вказана норма серед іншого передбачає оцінку поліцейським, чи винна особа у вчиненні правопорушення.

Водночас, при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення поліцейський надає оцінку доказам, які підтверджують факт вчинення правопорушення.

Зокрема, статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.

При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивач стверджує, що не порушував правил дорожнього руху.

При цьому будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відеоматеріали, показання свідків чи будь-які інші докази, що передбачені ст.251 КУпАП, матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі скаржник вказує, що процедура розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, була зафіксована на нагрудний відеореєстратора відповідача, але відеозапису з дня правопорушення не було збережено у зв`язку з закінченням термінів зберігання відеозаписів у відповідному підрозділі Управління патрульної поліції згідно внутрішніх нормативних документів та технічної можливості відео.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність доказів не дають підстав для встановлення вини особи у вчинені правопорушення та, зокрема, не дають підстав для підтвердження самої події правопорушення.

При цьому наявність самої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.

Колегія суддів апеляційної інстанції, вказує на те, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.

Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів апеляційної інстанції враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.

Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ №2965485 від 12.08.2020, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340грн. за ч.3 ст.121 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.121 КУпАП щодо ОСОБА_2 - закриттю.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на оплату судового збору за подання позову у розмірі 420,40 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 30.09.2020 на суму 420,40 грн. (а.с.16).

Відтак, оскільки сплата наведеного судового збору була пов`язана з розглядом даної справи по суті, тому вирішення судом першої інстанції при прийнятті рішення від 12.03.2021 року питання щодо її розподілу в цій частині на суму 420,40 грн. є правомірним та відповідає приписам ч. 1 ст. 139 КАС України.

Відносно стягнення судом першої інстанції судового збору з Департаменту патрульної поліції , колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Національна поліція України центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічного порядку та громадської безпеки. Діяльність Національної поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ згідно із законом.

Систему Національної поліції складають центральний орган управління Національною поліцією та територіальні органи Національної поліції. До складу апарату центрального органу управління Національної поліції входять організаційно поєднані між собою структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника Національної поліції, а також виконання покладених на Національну поліцію завдань.

Такими підрозділами є: кримінальна поліція, патрульна поліція, органи досудового розслідування, поліція охорони, спеціальна поліція, КОРД, поліція особливого призначення, поліція превенції (з 2018 року), поліція тактико-оперативного реагування, академія патрульної поліції.

Патрульна поліція підрозділ Національної поліції, який цілодобово патрулює міста України, забезпечує громадський порядок та безпеку, першим реагує на повідомлення про правопорушення і надзвичайні події, надає поліцейські послуги, первинну медичну та невідкладну допомогу громадянам, забезпечує безпеку дорожнього руху, розглядає справи про адміністративні правопорушення і застосовує засоби адміністративного впливу до правопорушників, організовує заходи безпеки на місці ДТП, оформлення необхідних документів.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач зазначив в позові відповідачем Інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бедуха Юрія Олександровича.

Тобто відповідач у справі є посадовою особою Департаменту патрульної поліції (Інспектор взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції).

Департамент патрульної поліції міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України, який складається зі структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і його територіальних (відокремлених) підрозділів.

Отже, Департамент патрульної поліції (що знаходиться за адресою вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ) - є особою з якої слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем у даній справі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідачем у справі виступала посадова особа суб`єкта владних повноважень - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, яке є територіальним підрозділом Департаменту патрульної поліції, сплачений позивачем судовий збір у цій справі підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, як правильно вказав суд першої інстанції.

Разом з цим, стосовно того, що судом першої інстанції стягнуто на користь держави сплаченого позивачем судового збору за подання позову у розмірі 420,40 грн., то колегія суддів апеляційної інстанції зауважує про помилковість такого висновку суду, оскільки позивачем відповідно до дублікатом квитанції №0.0..1 від 30.09.2020 було сплачено судовий збір за даний позов у розмірі 420,40 (а.с.16). Отже вказана сума підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції, (а не на користь держави, як помилково зазначив суд першої інстанції).

Встановивши порушення норм процесуального права судом першої інстанції щодо стягнення судових витрат за подачу позову, колегія суддів апеляційної інстанції вбачає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір за подачу позову в сумі 420,40 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишається без змін, оскільки воно прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

На підставі викладеного, керуючись ст. 243, 286, 272, 311, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора взводу №2 роти №2 батальйону №2 полку патрульної поліції в м. Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Бедуха Юрія Олександровича задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12.03.2021 року скасувати в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь держави витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн. та в цій частині прийняти нове рішення:

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (що знаходиться за адресою вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору за подачу позову в розмірі 420 (чотириста двадцять гривень) 40 коп.

В іншій частині рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12.03.2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова