Справа № 640/17979/20
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення збитків,-

ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2020 року Черкаський обласний військовий комісаріату звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь держави грошові кошти у сумі 54 425,44 грн за збитки завдані державі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2021 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що службовим розслідуванням, всупереч п.19 Положення №243/95-ВР, не встановлено та не доведено доказами завдання дійсної прямої шкоди, заподіяння її відповідачем внаслідок розкрадання, пошкодження майна, втрата або незаконне використання майна, погіршення або зниження його цінності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права і неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що за наслідками аудиту та службового розслідування встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача, як колишнього начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , було встановлено безпідставну виплату коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на суму 108850,87 грн. Зокрема, виплати колишнім військовослужбовцям Черкаського ОВК та РМВК області, які були розраховані грошовим забезпеченням, в тому числі грошовою допомогою у разі звільнення з військової служби в період з травня 2013 року по квітень 2014 року на загальну суму 82 039,20 грн. та в період з червня 2014 року по липень 2014 року на загальну суму 26 811,67 грн. відповідно.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зауважує, що Черкаський обласний військовий звернувся з позивною заявою до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю з проханням визнати неправомірними та скасувати вимоги Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю викладені в аудиторському звіті від 05 березня 2015 року № 234/1/31/10 про результати внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01 травня 2013 року по 03 лютого 2015 року в частині відшкодування суми компенсації утриманого податку з доходів фізичних осіб в сумі 121468,35 грн. Під час розгляду вищезазначеної справи суд дійшов висновків що аудиторський звіт є, по суті, лише засобом фіксації виявлених контролюючим органом фактів порушення чинного законодавства, не має обов`язкового характеру та сам по собі носить лише рекомендаційний характер. Також, відповідач зазначає, що військовослужбовці, звільнені з військової служби мають право на виплату одноразової грошової допомоги, при цьому суми податку з доходів фізичних осіб спрямовується виключно на виплату компенсації втрат доходів цієї категорії громадян. Розрахунок з даними особами на день їх звільнення зі списків особового складу військової частини повинен бути здійснений в повному обсязі. В підтвердження законності виплати звільненим військовослужбовцям компенсації прибуткового податку свідчить лист ДФС від 31 березня 2017 року № 5257/5/99-99-13-02-03-16 (Копія листа додається) та Ухвала Вищого Адміністративного суду України від 14 червня 2016 року К/800/41481/15 по аналогічному випадку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що Рапортом начальника відділу фінансового забезпечення С. Дем`яненка повідомлено військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до аудиторського звіту від 19 липня 2019 року №234/1/31/24 внесено пропозиції щодо прийняття рішення стосовно безпідставної виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 108 850,87 грн. та відшкодування їх. Також вказаним рапортом прийнято рішення щодо безпідставної виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб звільненим військовослужбовцям Військової частини польова пошта НОМЕР_1 на суму 12617,48 грн.

Наказом ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13 серпня 2019 року №283 призначено та доручено провести службове розслідування у т.ч. за вищевказаним фактом.

Військовий комісар Черкаського обласного військового комісаріату 28 серпня 2019 року затвердив акт проведення службового розслідування (далі - Акт). У ньому зафіксовано, що в період з 18 березня 2008 року по 26 вересня 2017 року начальником відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 був підполковник ОСОБА_1 . В результаті неправомірних дій вказаної посадової особи було проведено безпідставні виплати коштів для здійснення компенсації податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 108850,87 грн., зокрема колишнім військовослужбовцям Черкаського ОВК та РМВК області, які були розраховані грошовим забезпеченням, в тому числі грошовою допомогою у разі звільнення з військової служби в період з травня 2013 року по квітень 2014 року - на загальну суму 82039,20 грн. та в період з червня 2014 року по липень 2014 року на загальну суму 26811,67 грн. відповідно. Запропоновано помічнику військового комісара з правової роботи забезпечити стягнення у судовому порядку 54425,44 грн. з колишнього начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 , причетного до завдання збитків Державному бюджету України, який здійснював розрахунок військовослужбовців.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28 серпня 2019 року №299 наказано підготувати позов до суду з вищевказаного питання.

Тому позивач звернувся в суд з вказаною позовною заявою.

На підставі встановлених вище обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що не встановлено та не доведено жодними доказами завдання дійсної прямої шкоди, заподіяння її відповідачем внаслідок дій, передбачених у п.2 Положення №243/95-ВР (розкрадання, пошкодження майна, втрата або незаконне використання майна, погіршення або зниження його цінності).

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.

Відповідно до статті 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно із статті 26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (втрата чинності 31 жовтня 2019) (далі Положення, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

Приписами пункту 3 Розділу І Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.

Відповідно до пункту 17 Розділу IV Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.

Пунктом 18 Розділу IV Положення визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п.19 Розділу IV Положення).

Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

Згідно з пункту 23 Положення №243/95-ВР, якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Разом з тим, доказів наявності наказу про стягнення з відповідача вищевказаних коштів суду, як першої інстанції та суду апеляційної інстанції не надано.

Колегія суддів враховує, що згідно з частини 2 статті 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до вимог абзацу 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Таким чином, на день виключення військовослужбовця зі списків особового складу з ним має бути проведений повний розрахунок, у т.ч. з матеріального забезпечення.

Пунктом 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 встановлено, що грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до положень пунктів 4, 5 Порядку №44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

З матеріалів службового розслідування та пояснень позивача вбачається, що провести повністю розрахунок на день виключення військовослужбовців зі списків військова частина не мала, оскільки для цього необхідно подати заявку в ІНФОРМАЦІЯ_2 на відповідну суму та у подальшому зарахувати її на картковий рахунок військовослужбовця. Тому нарахування коштів здійснювалось на день виключення зі списків, а безпосередня виплата грошового забезпечення пізніше, після отримання коштів.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби, мають право на виплату грошового забезпечення та на виплату компенсації витрат доходів цієї категорії громадян з податку доходів фізичних осіб та своєчасна виплата такої компенсації є обов`язком позивача.

Враховуючи зазначене, посадовими особами відділів фінансового забезпечення військової частини польова пошта НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 при звільнені військовослужбовців у 2014 році, відповідно до витягів з наказів затверджених командиром військової частини польова пошта НОМЕР_1 до звільнення військовослужбовців проводилося нарахування належного їм грошового забезпечення та одразу після надходження коштів від забезпечуючого фінансового органу в місяці звільнення проводилася виплата грошового забезпечення і проводилася компенсація прибуткового податку по розрахунково-платіжним відомостям в період з червня по липень 2014 року.

За таких обставин, виплата відповідачем компенсації прибуткового податку військовослужбовцям під час безпосередньої виплати грошового забезпечення не суперечить викладеним нормам.

Відповідні суми коштів призначені для використання за призначенням, оскільки фактично є виплаченими з порушенням законодавчого строку.

Суд першої інстанції зазначив, а позивач не спростовує, що останнім не надано суду доказів з`ясування причин несвоєчасності такої виплати за умови наявності достатніх коштів для своєчасного виконання відповідного обов`язку, а також доказів, що внаслідок несвоєчасної виплати ним понесені додаткові фінансові витрати.

Так, позивачем надано суду Акти про знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду від 19 січня 2018 року №5/1 та від 19 лютого 2019 року №23/1, які підтверджено знищення первинних фінансових документів за період з 2013-2015 роки, зокрема оборотних відомостей, фінансових звітів використання коштів тощо.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем знищено розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям за вищезазначений період актом 5/1 від 19 січня 2019 року, які могли бути під час розгляду справи безперечним доказом законності (неправомірності) нарахування (до звільнення військовослужбовців) і виплати грошового забезпечення.

Також, колегія суддів звертає увагу позивача, що згідно Наказу Міністерства юстиції від 12 квітня 2012 року №578/5 «Про затвердження Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» розрахунково-платіжні відомості на виплату грошового забезпечення зберігаються 75 років.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів доходить висновку, що всупереч пункту 19 Положення №243/95-ВР службовим розслідуванням не встановлено та не доведено доказами завдання дійсної прямої шкоди, заподіяння її відповідачем внаслідок розкрадання, пошкодження майна, втрата або незаконне використання майна, погіршення або зниження його цінності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приписами статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, службовим розслідуванням не підтверджено вини відповідача в заподіянні збитків, оскільки такого факту не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого відображення під час апеляційного розгляду, а отже, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008 року) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 травня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова
Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку