Справа № 360/4314/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4314/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області (далі - відповідач № 1), в якій позивачка просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28.05.2021 року №03 про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком як матері дитини з інвалідністю, що здійснювала її виховання до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Луганської області призначити ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком, як матері дитини з інвалідністю, що здійснювала її виховання до шестирічного віку, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви від 24.05.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що її загальний стаж складає близько 30 років.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народилася донька - ОСОБА_2 , яка у встановленому законом порядку визнана інвалідом з дитинства. На теперішній час донька позивачки відповідно до довідки МСЕК серії 10ААБ №883616 визнана особою з інвалідністю 3 групи, причина інвалідності - інвалід з дитинства. З моменту народження і по теперішній час позивачка постійно проживаю разом із своєю хворою дитиною та здійснюю за нею догляд.

При зверненні до відповідача 24.05.2021 за призначенням пенсії позивачці рішенням про відмову в призначенні пенсії від 28.05.2021 №03 відмовлено в призначенні пенсії. Відмова мотивована тим, що відповідно до висновку ЛКК №326 від 15.03.2021 захворювання доньки позивача виникло у віці 6 років і 9 місяців, тобто після досягнення 6 річного віку.

Позивачка не погоджується з таким рішенням, зазначає, що стаття 115 Закону № 1058-IV не пов`язує право на дострокову пенсію жінки, як матері інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку, із набуттям інвалідності дитиною до цього ж віку, пункт 2.18 Порядку № 22-1 не відповідає нормі Закону № 1058-IV, а тому не може регулювати і поширюватися на вказані правовідносини.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивачки до суду.

Ухвалою суду від 25.08.2021 позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви усунуто.

Ухвалою суду від 02.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 01.10.2021 визначено здійснювати подальший розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач № 2).

17.09.2021 до суду від відповідача № 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 40-45), в якому відповідач посилається на таке.

24.05.2021 позивачка звернулася до відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр м. Сватове) управління обслуговування громадян Головного управління з заявою про призначення дострокової пенсії за віком матері дитини з інвалідністю після досягнення 50 років на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пакетом документів.

З урахуванням принципу екстериторіальності органом, що приймав рішення за заявою позивачки про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За наслідками розгляду заяви позивачки від 24.05.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення від 28.05.2021 № 03 про відмову в призначенні пенсії позиваці, що мотивовано висновком ЛКК № 326 від 15.03.2021 та настанням інвалідності доньки позивачки в 6 років 9 місяців.

На підставі викладеного зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області не є належним відповідачем у справі.

Від відповідача № 2 відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно зі свідоцтвом про народження НОМЕР_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. спр. 9-10, 17).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 883616 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено третю групу інвалідності з 01.05.2020, причина інвалідності - інвалідність з дитинства (арк. спр. 22).

Відповідно до висновку ЛКК № 326 від 15.03.2021, виданого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інвалід ІІІ групи з дитинства, захворювання виникло у грудні 2007 року, у віці 6 років 9 місяців (арк. спр. 20).

Позивачка звернулася до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою від 24.05.2021 про призначення пенсії (арк. спр. 47-50).

Заяву позивачки про призначення пенсії було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за принципом екстериторіальності, що не є спірним питанням у цій справі.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.05.2021 № 03 за результатами розгляду заяви позивачки від 24.05.2021 відмовлено в призначенні пенсії за віком згідно з п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (арк. спр. 46).

Також 28.05.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області прийнято рішення № 03 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно з п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», мотивоване тим, що згідно з висновком ЛКК № 326 від 15.03.2021 захворювання у ОСОБА_2 виникло в грудні 2007 року у віці 6 років 9 місяців (арк. спр. 25-26).

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно пунктом 3 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) право на призначення дострокової пенсії за віком мають матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти «є» і «ж» статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94).

Відповідно до п. «є», п. «ж» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно п.п. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), документи, які засвідчують особливий статус особи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності) (п. 2.18 Порядку № 22-1).

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали осіб з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 6 жовтня 2005 року № 2961-IV (далі - Закон № 2961) дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Визначення терміну «інвалід з дитинства» не міститься ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», ані в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Згідно з абз. 2 п. 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317) причинами інвалідності є інвалідність з дитинства.

Причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, встановлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку (п. 14 Положення № 1317).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а посилалась на абзац 4 п. 3 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, згідно якої жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

В зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а зазначено, що для призначення пенсії на підставі Закону № 1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, мати дитини з інвалідністю має право на призначення дострокової пенсії за віком, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття «інваліда з дитинства», а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

При цьому при вирішенні спору суд також враховує такі обставини.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3 Порядку визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши зміст рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.05.2021 № 03, суд дійшов висновку, що вказане рішення не відповідає критеріям обґрунтованості.

Так, відповідачем № 2 в зазначеному рішенні наведено вимоги чинного законодавства для призначення пенсії, проте не зазначено підстави відмови в призначенні пенсії позивачці.

Зважаючи, що відповідачем № 2 в рішенні від 28.05.2021 № 03 не наведено мотиви його прийняття, суд позбавлений можливості оцінити саме правомірність підстав для відмови в призначенні пенсії позивачці. За таких обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.05.2021 № 03 підлягає скасуванню як протиправне.

З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача № 2 повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії з прийняттям мотивованого рішення.

Також підлягає скасуванню як протиправне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28.05.2021 № 03, оскільки заяву позивачки про призначення пенсії за принципом екстериторіальності у визначеному порядку було передано на розгляд до відповідача № 2, та відповідач № 1 не є уповноваженим органом для розгляду вказаної заяви. При цьому суд не надає правову оцінку мотивам відмови в призначенні пенсії позивачці, зазначеним у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28.05.2021 № 03, оскільки таке рішення прийнято неуповноваженим органом.

На підставі викладеного позов належить до часткового задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керуються таким.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн (арк. спр. 33).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача № 2 судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в сумі 454,00 грн.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Луганській області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 9, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93404, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, буд. 26, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49094, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.05.2021 № 03 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 28.05.2021 № 03 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.05.2021 з прийняттям мотивованого рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.О. Свергун