Справа № 280/9205/20
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року Справа № 280/9205/20 ПР/280/28/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Семененко М.О., за участю секретаря судового засідання Стовбур А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-б; )

про визнання рішень, дій чи бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, Управління), у якій позивач просить суд:

1) визнати протиправними та дискримінаційними:

- рішення відповідача №11 від 13.02.2020, в тій його частини, в якій воно стосується вимог позивача на отримання пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018;

- бездіяльність відповідача, щодо не виплати недоотриманої пенсії позивача за період з 07.10.2009 по 29.11.2018;

- дії відповідача, в частини відмови у виплаті позивачу пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018;

2) зобов`язати вчинити певні дії - виплатити недоотриману пенсію позивачу за період 07.10.2009 по 29.11.2018 року з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком. 27.07.2000 ОСОБА_1 виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання та з моменту його виїзду виплата призначеної пенсії припинена. З метою реалізації права на поновлення виплати пенсії 12.02.2019 позивач звернувся до Управління з особистою заявою про поновлення пенсії, однак відповідач відмовив. Вказане стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права позивача. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду у справі №280/3261/18 від 06.09.2019 визнано протиправним рішення відповідача про відмову у поновленні пенсії та зобов`язано Управління повторно розглянути заяву позивача про поновлення пенсії. На виконання вказаного судового рішення відповідач прийняв рішення №11 від 13.02.2020, яким поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 29.11.2018, при цьому вказане рішення не містить жодних належних висновків стосовно виплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018. У подальшому рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2020 по справі №280/2548/20 рішення відповідача від 13.02.2020 №11 визнано протиправним та скасовано. Таким чином, рішення від 13.02.2020 №11 набуло статусу протиправного, а заява про поновлення виплати пенсії з 2009 року має статус невирішеної по суті. 30.11.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018, проте відповідач не здійснив виплату недоотриманої пенсії. З посиланням на рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 позивач вважає, що має право на отримання пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018. При цьому, оскільки не проведення виплати недоотриманої пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018 відбулось з вини відповідача, то ОСОБА_1 має право на виплату пенсії з урахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.12.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2021 позовну заяву повернуто позивачеві.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2021 скасовано. Адміністративну справу №280/9205/20 - направлено для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.07.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.08.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано матеріали пенсійної справи ОСОБА_1

26.08.2021 відповідач подав до суду документи на виконання ухвали суду від 03.08.2021 в частині витребування доказів, та відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 по справі №280/3261/19 відповідачем повторно розглянуто заяву позивача від 29.11.2018 та надані документи для поновлення пенсії та винесено рішення №11 від 13.02.2020 про поновлення пенсії з 29.11.2018. Вказане рішення винесено відповідачем у відповідності до норм діючого законодавства та з урахуванням позиції суду. Оскільки позивач звернувся до відповідача 29.11.2018, то підстави для задоволення позовних вимог та поновлення пенсії з 07.10.2009 відсутні. Звертає увагу, що поновлення пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання ряду процедурних дій, пов`язаних із встановленням особи, що звернулася за призначенням пенсії, та наявності визначеного переліку документів. Оскільки позивач жодних активних дій для поновлення пенсії з 07.10.2009 не здійснював, в період з 07.10.2009 по 28.11.2018 із заявою та необхідними документами до відповідача не звертався, не надавав розрахунковий рахунок для виплати пенсії, тому відповідач не мав підстав для поновлення йому пенсії у спірний період. Крім того, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 по справі №280/3261/19, яке набрало законної сили 16.12.2019, у задоволенні позовних вимог щодо поновлення пенсії з 07.10.2009 позивачу відмовлено. З посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, вказує, що для реалізації прав на звернення до суду із позовними вимогами щодо поновлення та виплати пенсії, слід застосовувати 6-ти місячний строк, визначений Кодексом адміністративного судочинства України. Щодо вимог позивача про проведення індексації, звертає увагу, що до об`єктів індексації не відносяться соціальні виплати, які визначаються залежно від прожиткового мінімуму. Крім того, посилається на відсутність підстав для виплати компенсації втрати частини доходів, оскільки позивачу перерахунок та виплату пенсії відповідно до заявлених позовних вимог відповідачем не проводилась. Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати пенсії буде порушено, то задоволення позову у цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі матеріалів справи судом встановлено такі обставини.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 у справі 280/3261/19, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Запоріжжя правонаступником якого є Управління про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 викладене у листі №132/П-10 від 26.02.2019.

Зобов`язано Управління повторно розглянути поданий оригінал апостильованої особистої заяви ОСОБА_1 про поновлення виплати раніше призначеної пенсії та прийняття рішення за результатами розгляду такої заяви, у встановленому законом порядку, з урахуванням наведених в тексті цього рішення висновків суду.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 у справі 280/3261/19 встановлено таке:

« ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_2 , виданий органом 2ISR, 04.09.2017 року.

Позивачу призначено пенсію за віком, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_3 (пенсійна справа №141787).

З 2000 року позивачу припинено виплату пенсії у зв`язку із виїздом на постійне проживання до Держави Ізраїль.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що право на отримання пенсії у зв`язку з виїздом за кордон він не втратив.

29.11.2018 року позивач особисто звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення/перерахунок пенсії.

У заяві про призначення/перерахунок пенсії позивач, послався на реквізити виданого йому 04.09.2017 року паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 від 04.09.2017, орган видачі - 2ISR.

Згідно супровідного листа від 12.02.2019 року, який міститься в матеріалах справи, представник позивача, який діяв на підставі посвідченої та апостильованої довіреності, звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсії, в якій просив поновити виплату пенсії.

До вказаної заяви представником позивача було додано оригінал апостильованої особистої заяви позива, довіреність представників позивача, копію нотаріально посвідченого та апостильованого паспорту НОМЕР_2 громадянина України для виїзду за кордон ( дата видачі 04.09.2017 року), довідки про присвоєння індивідуального податкового номера, посвідчення ветерана праці, пенсійне посвідчення та трудової книжки позивача.

Листом №132/П-10 від 26.02.2019 відповідач відмовив позивачу у поновлені пенсії. У відмові зазначено, що оскільки позивач переїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю до рішення Конституційного суду України (№ 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року) та не зареєстрований на території України, то виплата пенсії в України не може бути поновлена. Крім того, вказано про відсутність укладеного між України та Ізраїлем міжнародного договору щодо пенсійного забезпечення».

Відповідно до положень статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення суду від 06.09.2019 у справі 280/3261/19 відповідачем розглянуто заяву позивача від 29.11.2018 та надані документи для поновлення пенсії та винесено рішення №11 від 13.02.2020 про поновлення пенсії позивачу з 29.11.2018 в розмірі 55,00 грн., який він отримував на час припинення виплати згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».

15.04.2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 звернувся до Управління, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати рішення про розмір поновлення пенсії позивача та зобов`язати відповідача провести розрахунок пенсії позивача, починаючи з 29.11.2018 у розмірі відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розрахувавши та застосувавши відомий розмір заробітної плати позивача, коефіцієнти його заробітної плати та стажу, з урахуванням загального стажу 40 років 5 місяців, показник середньої заробітної плати за 2016 -2017 роки в розмірі 5377,90 грн., з проведенням розрахунку, відповідно до вимог діючого законодавства та щоквартального підвищення розміру пенсії, починаючи з 29.11.2018, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно нараховані суми позивача, починаючи з 29.11.2018 до їх фактичної виплати, з дотриманням норм закону про те, що пенсія позивачу не може бути меншою за мінімум, встановлений Законом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.10.2020 у справі №280/2548/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління про розмір поновленої пенсії ОСОБА_1 від 13.02.2020 №11.

Зобов`язано Управління зарахувати в страховий стаж ОСОБА_1 період з 01.11.1958 по 31.05.1960 - як період навчання; та з 31.08.1962 по 08.09.1965 служба в рядах Радянської армії.

Зобов`язано Управління провести розрахунок пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 29.11.2018 у розмірі відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням перерахованого загального стажу та застосувавши показник середньої заробітної плати за 2016 -2017 роки в розмірі 5 377,90 грн.

Зобов`язано Управління провести розрахунок, відповідно до вимог діючого законодавства починаючи з 29.11.2018, з проведенням індексації до їх фактичної виплати.

Зобов`язано Управління виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати грошових доходів - пенсії з 29.11.2018, яка проводиться відповідно до Закону України від 19.10.2000 №2050-111 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.01.2021 у справі №280/2548/20 апеляційну скаргу Управління задоволено частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2020 в частині проведення індексації виплати пенсії ОСОБА_1 скасовано та відмовлено у задоволені позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року залишено без змін.

Поряд з вищевказаним, представник позивача 30.11.2020 звернувся до відповідача через вебпортал Пенсійного Фонду України із заявою від 27.10.2020, у якій просив здійснити виплату недоотриманої пенсії за період з 07.09.2009 по 29.08.2018.

У зв`язку з тим, що представник позивача не отримав позитивного результату у відповідь на його заяву, останній звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону №1058-ІV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 51 Закону №1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Як зазначено в пункті 3.3. цього Рішення, оспорюваними нормами Закону №1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні ЄСПЛ від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України» (заява №10441/06, пункти 41-43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства; хоча Перший протокол не включає в себе право на отримання будь-яких видів виплат з соціального страхування, якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 […]; сторони провадження не оскаржували того, що якби заявник продовжив проживати на території України, він і надалі б отримував пенсію; із цього випливає, що інтереси заявника належать до сфери застосування статті 1 Першого протоколу та права на майно, яке вона гарантує; Судом встановлено, що Уряд не надав ніякого обґрунтування позбавлення заявника його пенсії лише через те, що він проживав за кордоном; ані рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року не вказує на те, що національні органи наводили відповідні причини для виправдання відмінності у ставленні, на яку заявник скаржився, ані Уряд під час провадження в Суді не навів жодних таких обґрунтувань.

У пункті 53 цього рішення також наголошено, що Суд неодноразово повторював, що Конвенція є живим інструментом, який повинен тлумачитися «з огляду на умови сьогодення» (див. рішення ЄСПЛ від 25.04.1978 у справі «Тайрер проти Сполученого Королівства» (Tyrer v. the United Kingdom), пункт 31, Series A №26), а підвищення мобільності населення, більш високі рівні міжнародного співробітництва та інтеграції, а також розвиток банківського обслуговування та інформаційних технологій більше не виправдовують здебільшого технічних обмежень щодо осіб, які отримують соціальні виплати, проживаючи за кордоном, що могли вважатися розумними на початку 1950-х років.

У рішенні ЄСПЛ від 20.01.2012 у справі «Рисовський проти України» Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (пункт 70 цього рішення).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 46 Закону №1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно із частиною 2 статті 49 Закону №1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому статтею 46 цього Закону.

Отже, відповідно до застосованих судом правових норм право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом. З 07.10.2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону №1058-ІV. Із цього часу орган Пенсійного фонду має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18 .

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду сформулювала наступні правові висновки.

Пенсія за віком призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду.

При цьому, пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

У свою чергу, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону №1058-IV, визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону №1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення від 07.10.2009 №25-рп/2009 Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України (254к/96-ВР) положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

З метою забезпечення правової визначеності Конституційний Суд України у своєму рішенні звернув увагу Верховної Ради України на необхідність внесення відповідних змін до законодавства, які до цього часу не були внесені.

Водночас відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Невиконання державою покладених на неї обов`язків щодо соціального забезпечення та захисту громадян породжує масові звернення до суду з позовами про визнання неправомірними дій органів пенсійного фонду, що, серед іншого, підриває довіру громадян до належного виконання всіма суб`єктами владних повноважень своїх функції та до можливості отримати в старості з боку держави в обмін на свою трудову діяльність справедливий соціальний захист.

Зважаючи на те, що нарахування пенсії в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається на відповідний територіальний орган Пенсійного фонду, непроведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачці після 07.10.2009 свідчить про те, що його бездіяльність призвела до триваючого порушення права пенсіонера на отримання пенсійних виплат, яке було відновлено на підставі зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

Отже, за таких обставин обмеження права пенсіонера на отримання належної йому пенсії певними строками є неприпустимим. Відновлення виплати пенсії має проводитися з дати ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 07.10.2009 року у справі №25-рп/2009 без обмеження її виплати жодними строками.

З урахуванням вищенаведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, суду доходить до висновку, що у спірних правовідносинах відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягає у не поновленні виплати позивачу пенсії з 07.10.2009.

З огляду на вказане, з метою захисту порушених прав позивача та з урахуванням того, що позивачу з 29.11.2018 поновлено виплату пенсії, наявні підстави для зобов`язання відповідача з 07.10.2009 провести поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та здійснити виплату пенсії за період з 07.10.2019 по 28.11.2018.

Доводи відповідача про відсутність підстав для поновлення виплати пенсії позивача з 07.10.2009, спростовуються вищенаведеними висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №815/1226/18.

Суд звертає увагу, що поновлення виплати пенсії з 29.11.2018 на підставі відповідної заяви позивача не позбавляє відповідача обов`язку на виконання рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 поновити позивачу виплату пенсії саме з 07.10.2009.

Щодо посилання відповідача про те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 по справі №280/3261/19, у задоволенні позовних вимог щодо поновлення пенсії з 07.10.2009 відмовлено, суд зазначає, що у вказаному судовому рішенні не надавалась правова оцінка щодо наявності чи відсутності у позивача права на поновлення виплати пенсії з 07.10.2009, у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про наявність підстав для повторного розгляду Управлінням заяви позивача про поновлення виплати пенсії.

Що стосується доводів відповідача про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, суд звертає увагу, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2021 позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачеві з мотивів пропуску строку звернення до суду, однак постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.06.2021 ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 15.92.2021 скасовано, а справу №280/9205/20 направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду, а тому відповідні аргументи відповідача не підлягають врахуванню.

Поряд з наведеним, з огляду на те, що судом встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не поновлення виплати пенсії з 07.10.2009, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про скасування рішення відповідача №11 від 13.02.2020, в тій його частини, в якій воно стосується вимог позивача на отримання пенсії за період з 07.10.2009 по 29.11.2018. Суд зазначає, що вищевказане рішення прийнято на підставі заяви позивача про поновлення пенсії, однак у справі, яка розглядається, відповідач не наводить жодних доказів того, що існують положення закону, який зобов`язує позивача вживати будь-які дії (подавати заяви, ініціювати позови до суду тощо) для поновлення виплати пенсії, виплата якої була їй припинена органом Пенсійного фонду України саме на підставі, яка в подальшому була визнана компетентним органом (Конституційним Судом України) неконституційною.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.05.2020 у справі №815/1226/18.

Крім того, відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити йому поновлення виплати пенсії з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, з огляду на таке.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII визначаються правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

За змістом статті 1 вказаного Закону визначається, що індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини 2 статті 42 Закону №1058-ІV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Абзацом 2 частини 2 статті 46 Закону №1058-ІV визначено, що компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Так, згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Отже, з аналізу зазначених норм можна дійти висновку, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити поновлення виплати пенсії з проведенням індексації та компенсацією втрати частини доходів є передчасними, оскільки поновлення та перерахунок пенсії за період з 07.10.2019 по 28.11.2018 наразі не проведені, та відсутні підстави вважати, що при здійсненні перерахунку та виплати пенсії позивачу така пенсія не буде проіндексована, а також не буде виплачена компенсація втрати частини доходів.

Таким чином, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Згідно з частиною 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову у вказаній частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 255, 262 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не проведення з 07 жовтня 2009 року поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести з 07 жовтня 2009 року поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 та здійснити виплату пенсії за віком за період з 07 жовтня 2009 року по 28 листопада 2018 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 21.10.2021.

Суддя М.О. Семененко