Справа № 420/14388/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2021 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Одеській області, у якому представник позивача просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Одеській області щодо відмови у листі від 30.04.2021 року №7136-6929/А-02/8-1500/21 у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління ПФУ в Одеській області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком список №1 з 07 жовтня 2009 року на підставі документів, що знаходяться у пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів; звернути постанову до негайного виконання в межах суми стягнення за 1 місяць.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 11.08.2021 року о 16:51:58 справа №420/14388/21 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 16.08.2021 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

18.08.2021 року за вх.№45350/21 від представника позивача надійшли докази сплати судового збору, чим усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 25.08.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 24.09.2021 року вирішено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 12.10.2021 року.

У судове засідання 12.10.2021 року сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та завчасно.

Згідно ч.1 ст.205 КАСУ неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч.9 ст.205 КАСУ якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 отримував пенсію за віком до жовтня 2009 року. За результатом розгляду заяви представника позивача від 20.04.2021 року про поновлення виплати пенсії листом ГУПФУ в Одеській області відмовлено в поновленні виплати пенсії та наголошено на необхідності особистого звернення позивача, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду після отримання копій матеріалів пенсійної справи з архіву листом від 12.07.21р..

З відзиву на позовну заяву (вх.№49438/21 від 08.09.2021 року) вбачається, що відповідач позов не визнає, оскільки законодавством не передбачено прийняття органами Пенсійного фонду України заяви про поновлення виплати пенсії, наданої представником, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Оскільки позивач звернувся до Головного управління з порушенням порядку звернення, така заява була розглянута відповідачем та надано позивачу лише роз`яснення стосовно порядку та умов звернення особисто пенсіонера до відповідного органу з заявою про поновлення виплати пенсії. Вимога представника позивача щодо здійснення перерахунку розміру та поновлення виплати пенсії за віком позивачу не підлягає задоволенню, оскільки це призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача.

Крім цього, оскільки позивач виїхав на постійне проживання за кордон до 07.10.2009р., рішення КСУ №25-рп/2009 не поширюється на нього. Виплату пенсії йому припинено 24.04.2010р., оскільки він не отримував пенсію з 01.10.2009р. по 30.04.2010р.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 проживав у м. Одесі та отримував пенсію за віком до жовтня 2009р.

Розпорядженням від 24.04.2010 року виплату пенсії позивачу з 01.05.2010р. припинено з підстави, визначеної ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме позивач не отримував пенсію у період з 01.10.2009 року по 30.04.2010 року (а.с.31).

20.04.2021 року представник позивача за довіреністю Оставненко Інна Сергіївна звернулась до Головного управління із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.10.2009 року за матеріалами архівної пенсійної справи (а.с.13-14).

У заяві вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає у Німеччині (адреса зазначена), документ - паспорт громадянина України для виїзду за кордон (реквізити, дата видачі 14.12.20р.), вид пенсії - за віком, пенсія призначалась; номер рахунку у Приватбанку.

За результатом розгляду заяви представника позивача від 20.04.2021 року про поновлення виплати пенсії листом ГУПФУ в Одеській області від 30.04.2021 року №7136-6929/А-02/8-1500/21 роз`яснено порядок ОСОБА_1 подання заяви до територіального органу ПФУ через структурний підрозділ особисто з оригіналами документів: паспортом громадянина України з відміткою реєстрації місця проживання або довідкою про фактичне місце проживання, РНОКПП, трудовою книжкою, військовим квитком та дипломом про навчання до відділу обслуговування громадян №14 (сервісного центру).

10.06.2021р. представник позивача звернулася із заявою до ГУПФУ в Одеській області, де повідомила адресу реєстрації та проживання у м.Одесі, перебування на обліку в УПФУ у Приморському районі м.Одеси, припинення виплати пенсії з 01.10.2009р., просила надати копію архівної пенсійної справи позивача (а.с.18).

Листом від 24.06.2021р. (а.с.19) відповідач повідомив, що усі роз`яснення щодо виплати пенсії були надані листом від 30.04.2021р., ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Одеській області, отримував пенсію за віком по травень 2010 року.

Листом від 12.07.2021р. на адресу представника позивача була направлена копія архівної пенсійної справи позивача.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Гарантоване громадянам Конституцією України право на соціальний захист передбачене в Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та в Законі України "Про пенсійне забезпечення", якими встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ч. 3 ст. 1, ст. 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон. За час перебування цих громадян за кордоном виплачуються тільки пенсії, призначені внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд.

Згідно ст.51 цього Закону у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Як встановлено матеріалами справи, розпорядженням від 24.04.2010 року виплату пенсії позивачу припинено з 01.05.2010р. з підстави, визначеної п.4 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме позивач не отримував пенсію у період з 01.10.2009 року по 30.04.2010 року (а.с.31).

На підставі вищевикладеного, 20.04.2021 року представник позивача Оставненко Інна Сергіївна звернулась до Головного управління із заявою про поновлення виплати пенсії з 01.10.2009 року за матеріалами архівної пенсійної справи (а.с.13-14).

Відповідно до п. 1.5, 1.7 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, заява, зокрема, про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Днем звернення за поновленням виплати пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

З матеріалів справи вбачається, що уповноважений за довіреністю представник позивача 20 квітня 2021 року звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Згідно з п. 2.8, 2.22, 2.23 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне проживання.

Документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача до заяви додано необхідні копії документів: копія паспорту для виїзду за кордон позивача, оригінал довіреності, оригінал паспорту представника позивача (а.с.15), коду представника (оригінал).

Згідно із п. 4.1, 4.10 "Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Нормами законодавства передбачена можливість подачі такої заяви як особисто пенсіонером, так і його уповноваженим представником, при цьому, відсутні застереження про те, що пенсіонер повинен звертатися до органу ПФУ особисто та позбавлений можливості надіслати заяву та належні документи поштою.

Судом установлено, що відповідач по суті заяву про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 не розглянув та відповідне повідомлення про ненадання оригіналів документів про стаж, вік та заробітну плату на адресу представника позивача не надсилав, а лише направив на адресу представника позивача листа з приводу того, що законодавством не передбачено прийняття заяви про поновлення виплати пенсії від особи, яка дії по довіреності та представляє інтереси іншої особи-пенсіонера.

При цьому, суд дійшов висновку про помилковість таких тверджень відповідача з наведених вище підстав.

Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не вчинено дій, передбачених Порядком № 22-1 щодо розгляду заяви про поновлення виплати пенсії з 01.10.2009 року на підставі архівних матеріалів пенсійної справи позивача, у зв`язку з чим його дії суд визнає протиправними.

Щодо вимог позивача зобов`язального характеру, суд звертає увагу що, оскільки заява позивача по суті не розглядалася, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України, які передбачають можливість виходу за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути у встановленому законодавством порядку по суті заяву про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 від 20.04.2021 року з урахуванням висновків суду, що наведені у рішенні та прийняти відповідне рішення.

Суд зазначає, що згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки відповідач по суті заяву позивача не розглядав та рішення про відмову у поновленні виплати пенсії по суті порушеного питання не приймав, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління ПФУ в Одеській області провести ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії за віком список №1 з 07 жовтня 2009 року на підставі документів, що знаходяться у пенсійній справі, з компенсацією втрати частини доходів.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідач не навів аргументів на противагу доводам позовної заяви, не довів, що його дії у вигляді нерозгляду заяви по суті ґрунтуються на підставах, встановлених законодавством. Аргументи відповідача, викладені у відзиві, суд відхиляє, оскільки вони виходять за межі спірних правовідносин, які виникли фактично у зв`язку із не розглядом заяви по суті питання і не стосувалися вирішення питання поновлення виплати пенсії.

Позивачем сплачено 908 (дев`ятсот вісім) грн. судового збору (а.с.34).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн., на підставі ч.1 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 241-246, 250, 255, 260-263, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління ПФУ в Одеській області щодо відмови листом від 30.04.2021 року №7136-6929/А-02/8-1500/21 ОСОБА_1 у розгляді по суті його заяви про поновлення виплати пенсії від 20.04.2021р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути повторно у встановленому законодавством порядку по суті заяву про поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 від 20.04.2021 року з урахуванням висновків суду, що наведені у рішенні, та прийняти рішення за цією заявою.

В іншій частині вимог позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян