Справа № 460/12779/21
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2021 року м. Рівне №460/12779/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Городищенська виправна колонія (№96)"
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" про визнання протиправним та скасування рішення комісії Державної установи Городищенська виправна колонія (№96) з розгляду матеріалів щодо зміни рівня безпеки засуджених відповідно до ст.100, 101 КВК України від 26.05.2021 в частині відмови в направленні матеріалів на погодження до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо зміни засудженому умов тримання шляхом переведення до колонії іншого рівня безпеки, згідно ст.100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення та зобов`язання відповідача оформити та направити на погодження начальнику управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області подання щодо переведення засудженого ОСОБА_1 із звичайних жилих приміщень Державної установи Городищенська виправна колонія (№ 96) в колонію середнього рівня безпеки.

Позивач у позовній заяві вказав, що рішенням комісії Державної установи Городищенська виправна колонія (№ 96) з розгляду питань щодо застосування до осіб позбавлених волі умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, та зміни умов тримання, оформленим протоколом №13 від 26.05.2021, відмовлено позивачу у зміні умов тримання шляхом переведення позивача до виправної колонії середнього рівня безпеки, як такого, що не став на шлях виправлення. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки воно не відповідає критеріям встановленим частиною 2 статті 2 КАС України і є необґрунтованим, тому що не враховано, що позивач має два заохочення, визнав вину у скоєному злочині, міру призначеного судом покарання вважає справедливою, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із представниками адміністрації установи виконання покарань та іншими особами, які відвідують установу, працевлаштований в господарській обслузі установи робітником їдальні, поставлені перед ним завдання виконує, виконавчі листи про стягнення з нього коштів до установи не надходили, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «правова освіта», а також підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, отримує від них посилки, користувався побаченнями, що зазначено у його характеристиці. Також зауважує, що перебування позивача на профілактичному обліку, як особи, яка схильна до вживання та розповсюдження наркотичних та одурманюючих речовин носить виключно формальний характер бо він таких дій під час перебування у колонії жодного разу не вчиняв. Тому, позивач вважає, що при прийнятті рішення не були враховані всі обставини, які його характеризують. З наведеного просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не визнав, подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що рішення прийнято відповідачем в межах та у спосіб, що визначені законодавством, на підставі оцінки поведінки засудженого під час відбування покарання, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Відповідач вказав, що норма про застосування пільги, передбачена статтею 101 КВК України не є для відповідача імперативною, а тому комісія, розглядаючи таке питання ухвалює рішення на власний розсуд. У цьому конкретному випадку враховувалось те, що позивач неодноразово порушував режим відбування покарання, безвідповідально ставиться до суспільно корисної праці, перебуває на обліках, як особа схильна до зберігання заборонених до використання в колонії предметів та до вживання і розповсюдження наркотичних та одурманюючих речовин, що підтверджує його неготовність до самокерованої правослухняної поведінки. Вказує, що комісією також були враховані і позитивні характеристики позивача. Крім того, відповідач наголошує, що доцільність надання такої пільги у вигляді зміни умов тримання шляхом переведення засудженого до виправної колонії середнього рівня безпеки є процесом оціночним, яке вирішується членами комісії. Стосовно позивача члени комісії одноголосно вирішили відмовити у зміні умов його тримання. З тих підстав, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що доводи, наведені у відзиві не спростовують аргументів наведених у позовній заяві. Вважає, що відповідач ухилився від пояснення: чому ним при прийнятті спірного рішення використано лише негативні характеристики засудженого, тобто воно ухвалено однобічно. З наведеного, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у запереченнях на відзив зазначив, що комісія державної установи Городищенська виправна колонія є колегіальним органом, рішення на ній приймаються шляхом голосування членів комісії. Процедурні питання були дотриманні при прийнятті рішення, тому воно є правомірним. Оцінку ступеня виправлення засудженого здійснюють члени комісії на підставі матеріалів особової справи, враховуються всі матеріали протягом відбування покарань. Тому, відповідач вважає, що рішення прийнято обґрунтовано, з врахуванням всіх обставин та матеріалів, а відтак є правомірним.

Ухвалою суду від 14.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 12 жовтня 2021 року.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 25.01.2018 у справі №522/3167/17 ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 311, ч.3 ст. 311, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК України) і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна (а.с.8-12).

Рішенням Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 29.12.2018 оформленого витягом з протоколу №31/1.30 ОСОБА_1 визначено для відбування покарання виправну колонію максимального рівня безпеки з відбуттям покарання в звичайних жилих приміщеннях максимального рівня безпеки та направлено для відбування покарання у до Державної установи Городищенська виправна колонія №96(а.с.13).

Рішенням комісії Державної установи Городищенська виправна колонія (№ 96) з розгляду питань щодо застосування до осіб позбавлених волі умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, та зміни умов тримання, оформленим протоколом №13 від 26.05.2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у зміні умов тримання шляхом переведення позивача до колонії іншого рівня безпеки, як такому, що не стає на шлях виправлення. Всі члени комісії проголосували одноголосно (а.с. 89).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Статтею 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України) передбачено, що кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Згідно з статтею 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Положеннями статті 3 КВК України встановлено, що до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Відповідно до частини 2 статті 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.

Згідно з частиною 4 статті 7 КВК України правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до статті 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Частинами 1, 3 статті 100 КВК України визначено, що залежно від поведінки засудженого і ставлення до праці, в разі її наявності, та навчання, умови відбування покарання змінюються в межах однієї колонії або шляхом переведення до колонії іншого виду.

Зміна умов тримання засудженого шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області. У разі якщо таке подання передбачає переведення засудженого до установи виконання покарань з вищим рівнем безпеки, воно погоджується із спостережною комісією.

Порядок утворення, відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень (далі - підрозділ) установ виконання покарань (далі - установа) та слідчих ізоляторів (далі - СІЗО) з питань приймання до установ (СІЗО), обліку, переміщення під вартою (конвоювання) засуджених (осіб, які тримаються під вартою), звільнення їх з установ (СІЗО) та з інших питань, пов`язаних з виконанням вироків судів та інших судових рішень визначено Інструкцією, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 845/7 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12.06.2012 за № 957/21269 (далі - Інструкція).

Згідно п. 6.1 Інструкції для розгляду питання про подання: до суду - матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 Кримінального кодексу України), заміни не відбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі"; до Апеляційної комісії - матеріалів щодо переведення засуджених на підставах, встановлених частинами першою і третьою статті 101, статтею 147, Кримінально-виконавчого кодексу України .

В установі (СІЗО) створюється комісія у такому складі: голова комісії - начальник установи (СІЗО); члени комісії - заступники начальника установи (СІЗО), начальник оперативного підрозділу, начальник медичної частини та начальник підрозділу, який є секретарем комісії. До складу комісії також можуть включатися за їх згодою керівники загальноосвітніх та професійно- технічних навчальних закладів при установі, представники методично-виховної ради установи (педагогічної ради).

За три місяці до розгляду матеріалів на засіданні комісії підрозділ складає списки засуджених, які надаються для організації роботи з підготовки матеріалів заступнику начальника установи (СІЗО) із соціально-виховної та психологічної роботи, начальнику оперативного підрозділу, начальнику медичної частини, а щодо засуджених, які підпадають під встановлення адміністративного нагляду, також до відділу нагляду та безпеки установи (СІЗО), п.6.2 Інструкції.

Згідно п. 6.3 Інструкції засідання комісії відбуваються у визначеному для цього приміщенні установи (СІЗО) в присутності засудженого, стосовно якого розглядається це питання. Засідання комісії проводяться не менше двох разів на місяць.

Рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним (п.6.4 Інструкції).

Засідання комісії оформлюється протоколом, який підписується головою та секретарем комісії. До протоколу комісії вносяться дані про те, які посадові особи були присутні на її засіданні, прізвище, ім`я та по батькові засудженої особи, за якими статтями Кримінального кодексу України вона засуджена, строк покарання та його початок, кількість попередніх судимостей, яка частина строку покарання відбута, дані про поведінку засудженого в період відбування покарання, прізвище та посада особи, яка ці відомості доповіла, результати голосування, а у разі прийняття рішення про відмову у застосуванні до засудженого положень статей 81,82, 107 Кримінального кодексу України зазначаються підстави відмови. Рішення комісії оголошується засудженому під особистий підпис на витязі з протоколу, який долучається до його особової справи (п.6.5).

Отже, комісія Державної установи "Городищенська виправна колонія (№96)" з розгляду питань щодо застосування до осіб позбавлених волі умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, та зміни умов тримання наділена виключним правом щодо застосування до засуджених осіб, які відбувають покарання у цій колонії пільг, передбачених КВК України. При цьому для комісії не встановлено обов`язку зазначати у витязі із протоколу її засідання докладних мотивів ухвалення нею того чи іншого рішення. У разі якщо таке рішення є несприятливим для особи зазначаються лише підстави для відмови.

Частиною першою статті 101 КВК України встановлено, що засуджені, які стають на шлях виправлення, переводяться із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки після фактичного відбуття не менше половини призначеного судом строку покарання.

З аналізу наведених норм вбачається, що переведення засудженого із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки проводиться за наявності двох умов: по перше, відбуття не менше половини призначеного судом строку покарання (об`єктивна умова); по друге, засуджений стає на шлях виправлення (суб`єктивна умова). Відсутність встановлення однієї з наведених умов може бути підставою для відмови у переведені засудженого в колонію меншого рівня безпеки.

Так, судом з`ясовано, що рішенням Міжрегіональної комісії Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 29.12.2018 оформленого протоколом витягом з протоколу №31/1.30 ОСОБА_1 визначено для відбування покарання виправну колонію максимального рівня безпеки з відбуттям покарання в звичайних жилих приміщеннях максимального рівня безпеки

З 25.01.2019 ОСОБА_1 відбуває покарання в державній установі Городищенська виправна колонія (№ 96) максимального рівня безпеки в звичайних жилих приміщеннях.

Згідно з характеристикою позивача наданою йому адміністрацією установи виконання покарань початок строку відбування кримінального покарання 11.12.2018, кінець строку відбування кримінального покарання 08.11.2023.

Формальна дата настання зміни умов тримання згідно статті 101 Кримінально-виконавчого кодексу України 08.05.2021.

З наведеного станом на дату ухвалення комісією відповідача спірного рішення (26.05.2021) позивач відбув половину призначеного судом покарання.

Отже, перша об`єктивна умова щодо переведення засудженого із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки, дотримана.

При цьому вирішальним є не лише факт відбуття половини строку покарання, а те, що засуджений на день внесення розгляду такого питання дійсно став на шлях виправлення.

Так, рішенням комісії Державної установи Городищенська виправна колонія (№ 96) з розгляду питань щодо застосування до осіб позбавлених волі умовно-дострокового звільнення, заміни не відбутої частини покарання більш м`яким, та зміни умов тримання, оформленим протоколом №13 від 26.05.2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у зміні умов тримання шляхом переведення позивача до колонії іншого рівня безпеки, як такому, що не стає на шлях виправлення. Всі члени комісії проголосували одноголосно.

Порушень процедури ухвалення вказаного рішення позивачем у заявах по суті не зазначено, а судом не встановлено.

Підставою для відмови став висновок членів комісії про те що засуджений не стає на шлях виправлення.

Разом з тим, стаття 101 КВК України не є імперативною нормою в частині обов`язкового застосування установою наведеної вище пільги. За комісією установи виконання покарань залишається право на власний розсуд вирішувати питання про можливість надання такої пільги щодо кожного засудженого індивідуально.

Однак, на думку суду, для застосування такої пільги, як переведення засуджених із звичайних жилих приміщень колонії максимального рівня безпеки в колонію середнього рівня безпеки позитивні характеристики поведінки засудженого за час відбування покарання повинні переважати над негативними. У протилежному випадку неможливо обґрунтовано вважати, що засуджений за час відбування покарання став на шлях виправлення.

Представник позивача наголошує, що в особистості позивача за час відбування покарання сталися позитивні зміни, які зумовлюють його готовність до самокерованої правослухняної поведінки, однак це не було взято до уваги комісією відповідача.

Зокрема, зауважує, що ОСОБА_2 визнав вину у скоєному злочині, міру призначеного судом покарання вважає справедливою, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин із представниками адміністрації установи виконання покарань та іншими особами, які відвідують установу, працевлаштований в господарській обслузі установи робітником їдальні, поставлені перед ним завдання виконує, виконавчі листи про стягнення з нього коштів до установи не надходили, бере участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених за напрямком «правова освіта», а також підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними, отримує від них посилки, користувався побаченнями, що зазначено у його характеристиці.

Проте, судом встановлено, що на противагу позитивним якостям особистості засудженого у його характеристиці вказано і ряд негативних якостей, а саме те, що: позивач за рисами характеру запальний і піддається впливу, на зауваження реагує агресивно, часто погрожує написанням скарг до різного роду правоохоронних органів для створення проблем для адміністрації, намагається тиснути на персонал установи, зовнішній вигляд не завжди охайний, неодноразово отримував ряд усних зауважень, щодо неналежного зовнішнього вигляду. Також не завжди утримує в чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку. До виконання робіт із самообслуговування ставиться критично, намагається виконувати роботи з обслуговування інших засуджених. До виконання робіт з благоустрою установи ставиться безвідповідально, не розуміє необхідність у їх виконанні. Перебуває на профілактичному обліку в установі як особа «схильна до вживання та розповсюдження наркотичних та одурманюючих речовин».

Також судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 25.01.2018 у справі №522/3167/17 позивач визнаний винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст. 311, ч.3 ст. 311, ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 Кримінального кодексу України.

Злочини за які позивач наразі відбуває покарання згідно з розділом 13 КК України віднесені до кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів і безпосередньо пов`язані зі зберіганням і розповсюдженням (збутом) ним наркотичних засобів шляхом «закладок».

З огляду на такі обставини суд вважає, що постановлення позивача на облік, як особу схильну до вживання, зберігання та розповсюдження наркотичних та інших одурманюючих речовин, або їх аналогів не носить формальний характер, як зазначає позивач, а зумовлено об`єктивним аналізом посадовими особами колонії його особової справи, зокрема вироку суду. Також слід зауважити, що рішення про постановлення ОСОБА_2 на такий облік є чинним і не скасованим. Відтак, оцінка правомірності чи протиправності цього рішення не входить до предмета доказування у цій справі.

Крім того, у характеристиці позивача від 04.05.2021 зазначено, що він за час відбування покарання в установі проявив схильність до зберігання заборонених до використання в колонії предметів та ним не були дотриманні норми, які визначають порядок та умови відбування покарання.

Так, відповідно до рапорту посадових осіб колонії скерованих начальнику установи позивач 11.11.2019 порушив порядок відбування покарання, не виконавши загальну команду «Підйом». За цей проступок адміністрацією установи виконання покарань було видано висновок від 21.11.2019, у якому з засудженим було вирішено провести бесіду профілактичного характеру

Згідно з довідкою про наявність заохочень та стягнень у засудженого ОСОБА_1 від 04.05.2021 за час перебування у колонії до нього застосовувалось два заохочення за сумлінне ставлення до праці у виді подяки від 09.01.2020 та 08.01.2021 зняття раніше накладеного стягнення.

Разом з тим, 19.11.2020 на позивача було накладено дисциплінарне стягнення у виді сурової догани за порушення встановленого порядку відбування покарання, а саме за зберігання забороненого предмета мобільного телефона.

Суд звертає увагу на те, що однією із обов`язкових умов для прийняття рішення про зміну умов тримання засудженого є доведення сумлінною поведінкою і ставленням до праці того, що він став на шлях виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Дотримання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком, а не правом засудженого і вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на зміну умов його тримання, а не його утримання від неправомірної поведінки.

У свою чергу комісія є колегіальним органом, а рішення на ній приймаються шляхом голосування членів комісії після оцінки комісією всіх обставин, які мають значення для його прийняття. Засідання комісії оформлюється протоколом. Інструкція, яка регулює діяльність комісії, не обмежує права членів комісії на голосування за те чи інше рішення. Остаточне рішення комісії визначається шляхом підрахунку голосів її членів і ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні.

Суд повторює, що вказана вище інструкція зобов`язує членів комісії наводити лише підставу для відмови у прийнятті певного рішення без деталізації мотивів його прийняття, що було дотримано відповідачем.

З аналізу характеристики позивача і довідки про наявність у нього заохочень і стягнень неможливо дійти беззаперечного висновку про, те що він став на шлях виправлення, оскільки він неодноразово допускав порушення встановленого режиму відбування покарань, безвідповідально ставиться до суспільно корисної праці з благоустрою колонії, перебуває на обліках, як особа схильна до зберігання заборонених до використання в колонії предметів та до вживання і розповсюдження наркотичних та одурманюючих речовин.

Через те, суд вважає, що комісією відповідача обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у зміні умов тримання шляхом переведення позивача до колонії іншого рівня безпеки з причин того що він не став на шлях виправлення.

Оцінюючи наявні в справі докази та аналізуючи встановлені фактичні обставини суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду довів правомірність ухваленого ним рішення.

Відтак, спірне рішення відповідача оформлене протоколом №13 від 26.05.2021 року відповідає критеріям передбаченим у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому не підлягає скасуванню судом.

Водночас позовна вимога про зобов`язання відповідача вирішити питання щодо зміни умов тримання ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з огляду на те, що вказана вимога є похідною від вимоги про визнання протиправними та скасування рішення від 26.05.2021, яка відхилена судом.

Отже, за результатами судового розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (відбуває покарання в ДУ «Городищенська ВК (№96)» (с.Городище, Рівненський район, 35341; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» (с. Городище, Рівненський район, Рівненська область, 35341, ) про визнання протиправним та скасування рішення комісії Державної установи «Городищенська виправна колонія (№96)» з розгляду матеріалів щодо зміни рівня безпеки засуджених відповідно до ст.100, 101 КВК України від 26.05.2021 в частині відмови в направленні матеріалів на погодження до Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції щодо зміни засудженому умов тримання шляхом переведення до колонії іншого рівня безпеки, згідно ст.100, 101 КВК України, як такому, що не стає на шлях виправлення та зобов`язання оформити та направити на погодження начальнику управління (відділу) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області подання щодо переведення засудженого ОСОБА_1 із звичайних жилих приміщень Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)» в колонію середнього рівня безпеки, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складений 12 жовтня 2021 року

Суддя Н.В. Друзенко