Справа № 240/914/21
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
25 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/914/21
категорія 106030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Попової О. Г.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення середнього розміру грошового забезпечення,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 06.07.2018 остаточного розрахунку при звільненні з військової служби.
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.07.2018 по 20.11.2020 в сумі 421201,41 грн.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 вказаний адміністративний позов залишено без розгляду.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2021 ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 у справі №240/914/21 скасовано та направлено справу до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 року прийнято до провадження справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.
Відповідачем, на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, направлено до суду відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю за безпідставністю. Заперечуючи проти позову стверджує, що положення статті 117 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.
У відповідності до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що Позивач проходив військову службу і наказом Командувача Високомобільних десантних військ ЗСУ № 39 від 12.05.2018 р., звільнений з військової служби у запас, а з 06.07.2018 року наказом Командира військової частини НОМЕР_1 №179 виключений із списків особливого складу.
Судом встановлено та визнається сторонами, що 19.03.2015 року Позивачу був встановлений статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, яке досліджено судом.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі №240/8328/20 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015-2018роки.

Як слідує із матеріалів справи, 20.11.2020 позивачу здійснено виплату на виконання рішень суду суду в загальній сумі 26811,03 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо непроведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця за порушення вимог ст. 116 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на рядовий і начальницький склад військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Нормами ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Зазначено також, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язані тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у зазначеному судовому рішенні також вказала, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованому у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати такі критерії:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди враховують висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, навіть якщо аналогічні висновки Верховний Суд України сформулював також при розгляді інших справ (див. пункти 50, 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц).

Згідно пункту 94.5. постанови ВП Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя».

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Як встановлено за результатами розгляду даної справи, відповідач, всупереч нормам чинного законодавства, не здійснив з позивачем повного розрахунку при звільненні, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченою ст. 117 КЗпП України.

Отже позивач має право на отримання компенсації у відповідності до частини 2 статті 117 КЗпП України за період з моменту звільнення і до отримання розрахунку.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на отримання якого має позивач, колегія суддів враховує, що згідно з п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Так, відповідно до довідки в/ч А0281 № 3717 від 16.12.2021 грошове забезпечення позивача за травень-червень 2018 року (два повні місяці перед звільненням) становило 29600,56 грн. Отже, середньоденне грошове забезпечення позивача (середньоденний заробіток) становить 485,25 грн. (29600,56 грн.: 62 календ.день).

Із урахуванням викладеного, розмір середньої заробітної плати, що має бути виплачений позивачеві у зв`язку із затримкою в остаточному розрахунку при звільненні за період з 07.07.2018 по 19.11.2020 року (867 днів затримки) становить 420711,75 грн. (485,25*867 грн. х 867).

Сума невиплаченої при звільненні суми грошового забезпечення становить 26852,81 грн.

Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ середньозважена облікова ставка за кредитами:

з 07 липня 2018 року по 12 липня 2018 року (6 днів) становила 17 % річних;

з 13 липня 2018 року по 06 вересня 2018 року (56 дні) становила 17,5% річних;

з 07 вересня 2018 року по 25 жовтня 2018 року (49 дні) становила 18,0% річних;

з 26 жовтня 2018 року по 13 грудня 2018 року (49 дні) становила 18,0% річних;

з 14 грудня 2018 року по 31 січня 2019 року (49 дні) становила 18,0% річних;

з 01 лютого 2019 року по 14 березня 2019 року (42 дні) становила18,0% річних;

з 15 березня 2019 року по 25 квітня 2019 року(42 дні) становила 18,0% річних;

з 26 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року (84 дні) становила 17,5 % річних;

з 19 липня 2019 року по 05 вересня 2019 року (49 днів) становила 17,0 % річних;

з 06 вересня 2019 року по 24 жовтня 2019 року ( 49 днів) становила 16,5% річних;

з 25 жовтня 2019 року по 12 грудня 2019 року (49 днів) становила 15,5% річних;

з 13 грудня 2019 року по 30 січня 2020 року ( 49 днів) становила 13,5% річних;

з 31 січня 2020 року по 12 березня 2020 року (42 дні) становила 11,0% річних;

з 13 березня 2020 року по 23 квітня 2020 року (42 дні) становила 10,0% річних;

з 24 квітня 2020 року по 11 червня 2020 року (49 дні) становила 8,0% річних.

з 12 червня 2020 року по 23 липня 2020 року (42 дні) становила 6,0% річних.

з 24 липня 2020 року по 03 вересня 2020 року (42 дні) становила 6,0% річних.

з 04 вересня 2020 року по 22 жовтня 2020 року (49 дні) становила 6,0% річних.

з 23 жовтня 2020 року по 19 листопада 2020 року (28 дні) становила 6,0% річних.

Враховуючи загальний обсяг несвоєчасно виплаченої грошової компенсаціїза невикористані дні додаткової відпустки 26811,03 грн, тому приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 8427,64 грн.

Розрахунок:

17% річних/365 днів року =0,046 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,046%) х 6 дні = 73,98 грн.;

17,5% річних/365 днів року =0,048 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,048%) х 31 дні = 398,66 грн.;

18,0% річних/365 днів року =0,049% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,049%) х 49 дні = 643,37 грн.;

18,0% річних/365 днів року =0,049% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,049%) х 49 дні = 643,37 грн.;

18,0% річних/365 днів року =0,049 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,049%) х 49 дні = 643,37 грн.;

18,0% річних/365 днів року=0,049% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,049%) х 42 дні = 551,46 грн.;

18,0% річних/365 днів року=0,049% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,049%) х 42 дні = 551,46 грн.;

17,5% річних/365 днів року =0,048 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,048%) х 84 дні = 1080,24 грн.;

17,0% річних/365 днів року =0,046 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,046%) х 49 дні = 604,17 грн.;

16,5% річних/365 днів року = 0,045% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,045%) х 49 днів =590,94 грн.;

15,5% річних/365 днів року = 0,042% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,042%) х 49 дні =551,74 грн.;

13,5% річних/365 днів року = 0,036% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,036 %) х 49 днів =472,85 грн.;

11,0% річних/365 днів року = 0,030 % ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,030%) х 42 дні =337,68 грн.;

10,0% річних/365 днів року = 0,027% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,027%) х 42 дні =303,66 грн.;

8,0% річних/365 днів року = 0,022% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,022%) х 49 дні =288,61 грн.;

6,0% річних/365 днів року = 0,016% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,016%) х 42 дні = 179,76 грн.;

6,0% річних/365 днів року = 0,016% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,016%) х 42 дні =179,76 грн.;

6,0% річних/365 днів року = 0,016% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,016%) х 49 дні =209,72 грн.;

6,0% річних/365 днів року = 0,016% ставка за кредитом один календарний день.

(сума боргу в розмірі 26811,03 грн. х 0,016%) х 28 дні = 119,84 грн.;

Загальна сума розміру ймовірних майнових втрат становить 8427,64 грн.

З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд , з урахуванням наведеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 8427,64 грн.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Відповідачем в порушення ч.2 ст.77 КАС України не доведено правомірність своєї бездіяльності щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених витрат по сплаті судового збору, питання про його розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

вирішив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними, стягнення середнього розміру грошового забезпечення - задовольнити частково.

Визнати протиправним дії військової частини НОМЕР_1 щодо несвоєчасної виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.07.2018 року по 19.11.2020 року в розмірі 8427 (вісім тисяч чотириста двадцять сім) грн 64 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду складено у повному обсязі: 25.10.2021 року.

Суддя О.Г. Попова