Справа № 560/10303/21
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

25 жовтня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить:

визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо внесення до обліків ІП "ФМ Недійсні документи" ЄІАС УМП інформації про недійсність паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 ;

зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області вилучити із відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформацію про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 19.02.2000 року Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після досягнення 16-річного віку звернувся до Віньковецького РВ УМВС України в Хмельницькій області для оформлення паспорта громадянина України.

19.02.2000 року ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Позивач вказує, що у 2019 році звернувся до Управління ДМС України в Хмельницькій області для оформлення закордонного паспорту, який йому не видали, а повідомили, що розпочато службове розслідування за фактом видачі паспорта громадянина України з порушенням вимог чинного законодавства України.

Згідно листа ДМС України від 15.04.2021 року позивача повідомлено, що відповідно до вимог п. 109 Порядку оформлення видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015року №302, рішенням УДМС України в Хмельницькій області (висновок №3/2020 від 11.01.2020 року) паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства та відповідно до пункту 108 Порядку є недійсним, підлягає вилученню та знищенню.

Позивач категорично не погоджується із результатами службового розслідування та внесенням на підставі висновку перевірки до обліків ІП "ФМ Недійсні документи" ЄІАС УМП інформації щодо недійсності його паспорта громадянина України, тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 19 серпня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

09 вересня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення адміністративного позову та зазначає, що оскільки відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 разом з батьками на території України станом 24.08.1991 року (або 13.11.1991 року) відсутні, на момент документування паспорта громадянина України батьки у громадянстві України не перебували, з заявою про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 до територіальних підрозділів Управління ДМС України в Хмельницькій області не звертався, громадянство України разом з матір`ю не набував.

Таким чином, як стверджує представник відповідача, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 19.02.2000 року Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області з порушенням постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, вимог Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом МВС України від 17.08.1994 №3 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року №2235-111.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що у 2019 році ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області, для оформлення закордонного паспорту, надавши пакет документів. Під час здійснення перевірки та належності до громадянства, виявлено порушення, щодо законності паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , оформленого 19.02.2000 року Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку №3/2020 від 11.01.2020 року, було встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Павлово Нижегородської області Російської Федерації, за даними Віньковецької селищної ради Віньковецького району Хмельницької області ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 прибули на територію даної селищної ради та 12.12.1997 року зареєстрували місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На момент документування паспортом громадянина України батьки ОСОБА_1 в громадянстві України не перебували.

Батько - ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Павлово Російської Федерації. Як громадянин Російської Федерації згідно з рішенням Управління МВС України в Хмельницькій області від 06.04.2007 року отримав дозвіл на імміграцію в Україну.

Мати - ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 с. Подолянське, Віньковецького району, Хмельницької області. Згідно з рішенням Управління МВС України Хмельницькій області від 17.03.2011 року набула громадянство України.

У заяві про видачу паспорта громадянина України, форми 1 від 19.02.2000 року, позивач вказав відомості, а саме: що раніше не перебував у іноземному громадянстві, та що не іммігрував з іншої країни в Україну, в порядку рееміграції, переселення і.т., однак згідно висновку службового розслідування та його матеріалів, ОСОБА_1 разом з матір`ю іммігрували з Російської Федерації до України вкінці 1997 року. Батько ОСОБА_3 у 2002 році іммігрував з Російської Федерації до України на постійне місце проживання як громадянин Російської Федерації та отримав посвідку на проживання (згідно пояснень ОСОБА_3 ).

Оскільки відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 разом з батьками на території України станом 24.08.1991 року (або 13.11.1991 року) відсутні, на момент документування паспортом громадянина України батьки у громадянстві України не перебували, з заявою про оформлення набуття громадянства України ОСОБА_1 до територіальних підрозділів Управління ДМС України в Хмельницькій області не звертався, громадянство України разом з матір`ю не набував.

Таким чином, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 19.02.2000 року Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області з порушенням постанови Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, вимог Інструкції щодо правил та порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженої наказом МВС України від 17.08.1994 №31 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 року №2235-111.

Не погоджуючись із результатами службового розслідування та внесенням на підставі висновку перевірки до обліків ІП "ФМ Недійсні документи" ЄІАС УМП інформації щодо недійсності паспорта громадянина України, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Закон України "Про громадянство України" (далі - Закон №2235-ІІІ), визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Законодавство України про громадянство України, згідно зі ст. 2 Закону №2235-ІІІ, ґрунтується на таких принципах:

1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України;

2) запобігання виникненню випадків без громадянства;

3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України;

4) визнання права громадянина України на зміну громадянства;

5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя;

6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України;

7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 6 Закону №2235-ІІІ визначено, що громадянство України набувається за територіальним походженням.

З наявних матеріалів справи вчабається, що позивач є уродженцем міста Павлово Нижегородської області Російської Федерації.

Відповідно до ч.ч. 1 і 5 ст. 8 Закону №2235-ІІІ, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво в України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Іноземці, зазначені в ч.ч. 1-3 цієї статті, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що підставами для набуття іноземцем громадянства України за територіальним походженням є наступні обставини:

підтвердження факту народження чи постійного проживання на території України іноземця або його родичів, визначених ч. 1 ст. 8 Закону №2235-ІІІ;

припинення іноземного громадянства.

Як встановлено судом, після досягнення 16-річного віку ОСОБА_1 звернувся до Віньковецького РВ УМВС України в Хмельницькій області для оформлення паспорта громадянина України.

19.02.2000 року ОСОБА_1 видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області.

Відповідно до ст. 21 Закону №2235-ІІІ, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 (далі Порядок №215) визначаються перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Відповідно до п. 88 Порядку №215, для скасування рішень про оформлення набуття громадянства України відповідно до статті 21 Закону органами внутрішніх справ, дипломатичними представництвами чи консульськими установами України готуються такі документи: а) подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України; б) документи, які підтверджують, що особа набула громадянство України за територіальним походженням (стаття 8 Закону) або була поновлена у громадянстві України (стаття 10 Закону) шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянства України (довідка органу внутрішніх справ, дипломатичного представництва чи консульської установи про те, що іноземець, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подав документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації його громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують (частина п`ята статті 8 та частина друга статті 10 Закону); інформація органу внутрішніх справ України про те, що іноземець, який подав декларацію про відмову від іноземного громадянства, не повернув паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави (частина восьма статті 8 та частина сьома статті 10); інформація про те, що на момент реєстрації громадянином України існували підстави, за наявності яких особа не поновлюється у громадянстві України (частини перша та друга статті 10 з урахуванням частини п`ятої статті 9 Закону; частина п`ята статті 10 Закону); інформація про інші неправдиві відомості та фальшиві документи, які були подані для набуття громадянства України відповідно до статей 8 та 10 Закону, або інформація про приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України відповідно до статей 8 та 10 Закону.

Відповідно до п. 92 Порядку №215, до повноважень органів внутрішніх справ також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону.

Відповідно до п. 96 Порядку №215, подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону, стосовно особи, яка проживає в Україні, готується районним, районним у місті, міським управлінням або відділом Міністерства внутрішніх справ України, до якого цією особою подавалися документи щодо оформлення набуття громадянства України.

Подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України разом із документами, передбаченими підпунктом "б" пункту 88 цього Порядку, надсилається до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в області, місті Севастополі.

Відповідно до п. 97. Порядку №215, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується начальником головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, місті Києві, Київській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в області, місті Севастополі або його заступником.

Повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України у тижневий строк надсилається до районного, районного у місті, міського управління або відділу Міністерства внутрішніх справ України, яким було внесено подання про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Районне, районне у місті, міське управління або відділ Міністерства внутрішніх справ України не пізніш як у тижневий строк з дня одержання повідомлення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України повідомляє про це відповідну особу у письмовій формі із зазначенням причин скасування такого рішення.

Відповідно до п. 121 У разі припинення особою громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття особою громадянства України районні, районні у містах, міські управління або відділи Міністерства внутрішніх справ України, дипломатичні представництва чи консульські установи України вживають заходів до вилучення у цих осіб документів, які підтверджують громадянство України.

Таким особам районні, районні у містах, міські управління або відділи Міністерства внутрішніх справ України, дипломатичні представництва чи консульські установи України видають довідку про припинення громадянства України.

Верховний суд у постанові від 10 лютого 2021 року по справі №640/9600/20 щодо визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, яким скасовано рішення Управління громадянства і реєстрації фізичних осіб Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про оформлення набуття ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 1 статті 8 Закону України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-ІІІ, та довідку про належність ОСОБА_1 до громадянства України, зазначив що службове розслідування - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Таким чином Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року по справі №640/9600/20 рішення судів попередніх інстанцій були скасовані із закриттям провадження в справі, з огляду на те, що висновок службового розслідування не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та/чи обов`язків спір щодо його оскарження не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Разом з цим судом встановлено, що підставою для внесення до обліків ІП "ФМ Недійсні документи" ЄІАС УМП інформації про недійсність паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 був саме висновок Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України №3/2020 від 11.01.2020 року.

А як встановлено судом, такий висновок не може бути підставою для внесення зазначеної інформації до відомчої системи, оскільки не створює безпосередньо для позивача жодних юридичних прав та обов`язків.

В межах даних спірних правовідносин відповідачем не було надано доказів, що на підставі зазначеного висновку було прийнято рішення щодо скасування рішення про оформлення набуття громадянства України та рішення про визнання недійсним паспорту громадянина України, виданого позивачу, як і не надано доказів прийняття такого рішення в цілому.

Таким чином здійснивши внесення відомостей до відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 на підставі висновку Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України №3/2020 від 11.01.2020 року, відповідач діяв не у межах повноважень та не у спосіб, що визначений чинним законодавством.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румунії (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі "Yvonne van Duyn v.Home Office" зазначив, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Також, у рішенні від 31.07.2003 року у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів відповідача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо відмови вiд вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 є протиправними, у зв`язку з чим слід зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області вилучити з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформацію про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 , відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити.

Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області щодо відмови вiд вилучення з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформації про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області вилучити з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби України інформацію про визнання недійсним та таким, що підлягає вилученню, паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Віньковецьким РВ УМВС України в Хмельницькій області на ім`я ОСОБА_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 908 (дев`ятсот вісім) грн. судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (вул. Грушевського, 87, Хмельницький, Хмельницька область, 29013 , код ЄДРПОУ - 37864148)

Головуючий суддя П.І. Салюк