Справа № 444/1351/21
Суддя: Ясиновський Р. Б.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 444/1351/21
Провадження № 2-а/444/31/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 року Жовківський районний суд Львівської області в складі :

головуючого судді Ясиновський Р. Б.,

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовкві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ДПО18 № 988265 від 19.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом. Просить постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 КУпАП в розмірі 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.04.2021 р., серія ДПО18 № 988265 відносно нього визнати протиправною та скасувати, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу.

Обгрунтовує позов наступним.

Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.03.2021 року Серія ЕАН № 3958537, його ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Непогодившись із зазначеною постановою, ним було скеровано скаргу на постанову до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції. Рішенням №123 від 30.03.2021 року по скарзі на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3958537 від 23.03.2021 року, його скаргу задоволено часткова, а саме: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 23.03.2021 року Серія ЕАН № 3958537, а справу надіслано на новий розгляд.

Зазначає, що після проведення нового розгляду, було винесено нову постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.04.2021 року серія ДП018 № 988265, якою його ОСОБА_1 знову ж таки притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Вважає зазначену постанову такою, що прийнята з порушенням норм чинного законодавства України та за наслідком неповного з`ясування обставин справи, з огляду на наступне.

Зазначає, що як вбачається з оскаржуваної постанови, його притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він, 23.03.2021 року о 09 год. 53 хв. у м. Львові по вул. Клепарівська, 30в, керуючи транспортним засобом, здійснив обгін ближче, ніж за 50 м перед пішоходним переходом у населеному пункту, чим порушив п. 14.6 (в) ПДР України.

Позивач стверджує, що жодних порушень Правил дорожнього руху, як це зазначено в ооскаржуваній постанові, він не вчиняв, а отже, відсутні правові підстави притягнення його до адміністративної відповідальності.

Так, відповідно до п. 1.10 ПДР України, обгін - випередження одного або кількох транспортних засобів, пов`язане з виїздом на смугу зустрічного руху. На вул. Клепарівській у м.Львові, де як вказано у постанові зафіксовано порушення ним Правил дорожнього руху, відсутня будь-яка дорожня розмітка, яка б визначала смуги руху.

Стверджує, що практично ним здійснювався об`їзд транспортного засобу, який рухався зі швидкістю менше 30 км/год. Такий об`їзд здійснювався в межах Правил дорожнього руху, не ближче ніж за 50 м перед пішоходним переходом. Зазначає, що йому працівниками поліції не представлено доказів вчинення ним порушень, передбачених КУпАП. Наведене в оскаржуваній постанові не відповідає дійсності та не грунтуєтсья на нормах чинного законодавства України.

Вказує, що відсутні будь-які докази, які б вказували на вчинення ним адміністративного правопорушення, не зазначено про те, що під час розгляду адміністративної справи він заперечував щодо порушення ним Правил дорожнього руху, мотивів таких заперечень тощо.

Крім того, зазначає, що з метою захисту своїх прав та належної підготовки позовної заяви щодо оскарження постанови складеної відносно нього, звернувся за правничою допомогою до адвоката і розмір витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс складає 1500 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні просив позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції у судове засідання не прибув. Подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю такого, відмовити у стягненні судових витрат та розгляд справи проводити у відсутності представника відповідача.

Зазначив, що з вказаними позовними вимогами не погоджуються з огляду на наступне. Факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого п. 14.6 «в» ПДР було виявлено інспектором безпосередньо (особисто). Відповідачем було дотримано процедуру розгляду справи відносно позивача, будь-які порушення відсутні, а твердження позивача про те, що він не порушував вимог ПДР України, не відповідає дійсності, і спрямоване на уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім цього заперечив щодо стягнення із відповідача на користь позивача заявлених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. Стверджує, що вказана сума є неспівмірною із врахуванням ч. 5 ст. 134 КАС України. Зазначає, що предметом позову є оскарження постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, тобто ця справа є справою незначної складності і роглядається за правилами спрощеного позовного провадження, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу 1500 гривень майже у 3 рази перевищує цю суму, тобто є неспівмірним ізскладністю справи та виконаних адвокатом робіт і таким, що не відповідає іншим істотним обставинам. Позовна заява була подана за підписом позивача, а сама позовна заява у даній категорії справ є нескладним процесуальним документом. Із наданого графіку виконаних робіт вбачається дублювання видів робіт. Просить врахувати, що будь-яких запитів зі сторони представника позивача до матеріалів справи не долучено.

Представником відповідача до відзиву на позовну заяву долучено DVD - R диск.

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Конституцією України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19).

Судом встановлено, що 19.04.2021 поліцейським УПП у Львівській області ДПП винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 988265, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що він 23.03.2021 о 09 год. 53 хв. у м. Львові по вул. Клепарівська, 30в, керуючи транспортним засобом, здійснив обгін ближче, ніж за 50 м перед пішоходним переходом у населеному пункту, чим порушив п. 14.6 (в) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 заперечує факт вчинення ним будь-якого правопорушення 23.03.2021.

Згідно із ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису) (ч.2). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу (ч.4).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із дослідженого в судовому засіданні 29.09.2021 DVD - R диску, який долучений відповідачем, вбачається, що на такому є два відеофайли, на яких зафіксовано розгляд справи 19.04.2021 відносно позивача в примішенні УПП у Львівській області ДПП.

Відеозапис події, яка стала підствою для винесення постанови, на диску відсутній.

Таким чином, відповідачами не виконано свого обов`язку передбаченого ч. 2 ст. 77 КАС України та не подано доказів щодо правомірності винесення 19.04.2021 поліцейським УПП у Львівській області ДПП постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДПО18 № 988265, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Не здобуті такі докази і в судовому засіданні.

Суд надає віру поясненням позивача ОСОБА_1 , так як підстав не вірити таким у суду немає, такі пояснення не спростовані будь-якими іншими доказами. А тому, суд вважає такі пояснення позивача правдивими і покладає їх в основу рішення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд приходить до висновку, що в діянні ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки відповідачем як під час винесення оскаржуваної постанови, так і під час розгляду справи в суді, не доведено наявність протиправної, винної (умисної або необережної) дії чи бездіяльності, яка б охоплювалася нормою ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто не доведено сам факт вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., а складену поліцейським постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі, а відтак слід скасувати. Стосовно позовної вимоги про визнання такої протиправною, то така є безпідставною, через те, що така постанова підлягає скасуванню, і такий спосіб захисту порушеного у публічно-правових відносинах права позивача є достатнім та повним.

З метою забезпечення гарантії, свобод і інтересів особи і громадянина, виходячи із наданих ст. 245 КАС України суду повноважень при прийнятті рішення та враховуючи положення ст. 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 286 КАС України, суд приходить до переконання, що часткове задоволення позовних вимог буде найбільш доцільним способом захисту порушеного права позивача ОСОБА_1 , а тому оскаржувану постанову слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Так як позивач при поданні до суду позовної заяви сплатив 454 грн. 00 коп. судового збору, що вбачається із квитанцій, тому суд приходить до висновку, що таку суму потрібно стягнути в користь позивача із відповідача.

Крім цього, позивач просить про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. На підтвердження розміру вказаних витрат подано такі документи: копія договору про надання правової допомоги № 19/04-21 від 19.04.2021, копія акту приймання-передачі від 22.04.2021, копія графіку виконаних робіт до договору про надання правової допомоги із зазначенням робіт та вартості таких, а також дублікат квитанції на суму 1500 грн.

Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Відповідно до ч. 5 -7 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує, що відповідач у поданому відзиві зазначає про те, що розмір заявлених витрат не є співмірним із складністю справи та не відповідає критерію реальності цих витрат.

Виходячи з вищевказаних приписів, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвоката є не співмірним із складністю справи та наданих ним послуг; часом, витраченим на надання відповідних послуг; обсягом наданих адвокатом послуг.

Зокрема, суд враховує, що розгляд справи було призначено в порядку спрощеного позовного провадження, у жодне із судових засідань адвокат позивача не з`явився.

Враховуючи підстави та предмет позову, обставини справи, вид та обсяг юридичних послуг, керуючись засадами справедливості та розумності, суд вважає, що розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, має становити 300,00 грн.

Керуючись ст. ст. 7-11, 14, 241-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задоволити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення за ст. 122 ч. 2 КУпАП в розмірі 510 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 19.04.2021 р., серія ДПО18 № 988265 відносно ОСОБА_1 - скасувати, а справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з УПП у Львівській області ДПП на користь позивача ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) - 454 грн. сплаченого судового збору та 300 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 295 КАС України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень КАС України.

За умовами ст. 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного рішення суду виготовлено 04.10.2021.

Суддя Р. Б. Ясиновський