Справа № 607/12309/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 607/12309/21 пров. № А/857/15777/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року у справі № 607/12309/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СПП Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Іванчишина Романа Ігоровича, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення (головуючий суддя першої інстанції Дзюбановський Ю.І., час ухвалення у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, місце ухвалення - м. Тернопіль, дата складання повного тексту - 13.08.2021),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до інспектора Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Іванчишина Р.І., Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови серії ГАБ №220903 від 30 червня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 170 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення, а також стягнути сплачений ним судовий збір та витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 30 червня 2021 року приблизно о 02 год. 00 хв. повертався до свого місця проживання. Дорогою, намагаючись викликати таксі, виявив, що його мобільний телефон розрядився і не працює. Розуміючи, що в такий пізній час вже все зачинено, він вирішив піти до приміщення залізничного вокзалу та зарядити там телефон, для того, щоб викликати таксі. Коли він прийшов на залізничний вокзал і підключив телефон, до нього підійшли працівники поліції і почали з`ясовувати, що він робить в такий пізній час доби в приміщенні вокзалу. Працівники поліції ставилися до нього підозріло, його пояснення до уваги не брали. Тоді, розуміючи, що його поведінка законна, один з поліцейських повідомив, для встановлення особи та перевірки, чи не перебуває у розшуку, його доставлять до найближчого відділку поліції. На вказане ОСОБА_1 заперечив і передав працівнику поліції своє водійське посвідчення, щоб встановити особу. Після цього поліцейський склав невідомий йому документ, наказав підписати та пояснив, що оформив постанову за порушення маскового режиму. Позивач вважає постанову такою, що винесена з порушеннями норм законодавства та підлягає скасуванню, оскільки при її винесенні порушені права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Так, у спірній постанові зазначено, що він 30 червня 2021 року близько 02 год. 50 хв. перебував в громадському приміщенні, що знаходиться в м. Тернополі Майдан Привокзальний, 1 в будівлі залізничного вокзалу перебував в масці, яка щільно не закривала рот та ніс. Також, позивач зазначив, що після цього працівник поліції пояснив, що оформив на нього невеликий штраф за порушення маскового режиму і що цим він допоможе поліції, а вони нададуть йому можливість спокійно зарядити телефон і поїхати додому. Після цього він перебував у шоковому стані, швидко викликав таксі та поїхав додому. Зазначає, що його позбавили пояснити всі обставини вчиненого правопорушення. Вважає, що сама по собі оскаржувана постанова не може бути беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення. Зазначає, що повністю відсутній склад і подія адміністративного правопорушення, а також, що його права та конституційні гарантії були істотно порушені співробітниками поліції, йому не було надано можливість користуватися правами наданими ст. 268 КУпАП, а саме не вдалось з`ясувати, чи відбулось фіксування порушення інспектором, не надано можливості надати письмові пояснення та не надано для ознайомлення належних та допустимих доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, користуватись правовою допомогою адвоката. З урахуванням наведеного вважає дії відповідача незаконними та просить скасувати постанову.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що вважає рішення суду протиправним, таким, що містить невідповідні обставинам справи висновки. З неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального пава, а також таким, що порушує право позивача на доступ до правосуддя.

Апелянт зазначає про те, що у позовній вказував, що дії відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були незаконними, як і, відповідно, складення оскаржуваної постанови, яку я просив скасувати з огляду на: не інформування його (взагалі) щодо фактів, які ставляться в вину; щодо доказів у справі, зібраних проти нього; не надання можливості висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію; не надання певної кількості часу (взагалі) для підготовки свого захисту, зокрема, звернутись за правовою допомогою до адвоката та відсутності доказів, які повно і всебічно підтверджували б факти вчинення адміністративного правопорушення.

Натомість суд першої інстанції, наведені ним доводи проігнорував, обмежившись і обґрунтувавши судове рішення лише тим, що із вказаних відповідачем у відзиві обґрунтувань та доданого фотознімка встановлено, що у позивача ОСОБА_1 не прикритий ніс та рот захисною маскою, що підтверджує факт вчинення ним порушення.

Також апелянт вказує процесуальні порушення допущені судом першої інстанції. Зокрема про те, що відповідач подав відзив до канцелярії суду 13 серпня 2021 року, що підтверджує відповідна відмітка, однак судом не було вказано строк для подання відзиву в ухвалі суду про відкриття провадження, внаслідок чого, позивач не мав змоги ознайомитись з текстом відзиву та долученими до нього документами та подати відповідь на відзив.

У зв`язку із наведеним вище, наданий доказ, фотографічне зображення, суд вважав належним, допустимим, достовірним і його було взято його на підтвердження фактів, що ставились позивачу в вину, вказавши на фотоскрін з місця події, а саме особу ОСОБА_1 перебування в приміщенні Тернопільського вокзалу без захисної маски».

Проте, апелянт вважає вказаний доказ неналежним доказом оскільки, оскільки позивач не мав змоги ані підтвердити, ані спростувати вказані обставини, крім цього такий доказ не дає інформації про те, в якому місті зроблене фото, місці та в який час; на який прилад його було зафіксовано; де воно зберігалось і чи не містить ознаки монтажу та невідомо за яких обставин суд впевнився що на вказаному «фотоскрииі» зображений саме ОСОБА_1 , позивач у цій справі, адже провадження проводилось в порядку спрощенного провадження і позивача не бачив ані суд, ані представник відповідача.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Посилаючись на обставини, вказані на відзиві, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не прибули. Хоча були повідомлені про дату та годину судового засіданні згідно вимог ч.1 ст.268 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №220903 від 30 червня 2021 року, ОСОБА_3 30 червня 2021 року близько 02 год. 50 хв. перебував в громадському приміщенні, що знаходиться в м. Тернополі Майдан Привокзальний, 1, в будівлі залізничного вокзалу перебував в масці, яка щільно не закривала рот та ніс, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що інспектором було встановлено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та його доведеність, розгляд інспектором поліції справи про адміністративне правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП відбувалося у відповідності до вимог КУпАП, інспектор поліції діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому твердження позивача про протиправність оскаржуваної постанови від 30.06.2021р. серії ГАБ №220903 є необґрунтованими і спрямовані на уникнення від відповідальності та призначеного покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Так, ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

З 12 березня 2020 року по 31 квітня 2021 року на усій території України встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами), від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», та від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України).

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 року №1000-IX, статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, відповідно до якої, перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 170 до 255 грн.).

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з нормами ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема за частиною другою статті 44-3 цього Кодексу.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень ( ч. 2 ст. 222 КУпАП).

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв ( ч. 3 ст.222 КУпАП).

Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Згідно із ст. 252 цього Кодексу, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства слідує, що висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Таким чином, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складення ним постанови, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем карантинних обмежень.

Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №220903 від 30 червня 2021 року, ОСОБА_3 30 червня 2021 року близько 02 год. 50 хв. перебував в громадському приміщенні, що знаходиться в м. Тернополі Майдан Привокзальний, 1, в будівлі залізничного вокзалу в масці, яка щільно не закривала рот та ніс, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

На підтвердження правомірності прийнятого рішення, відповідачем надано суду фотоскрін з місця події.

Колегія суддів вважає, що такі не можуть бути враховані судом як належний доказ вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 44-3 КУпАП, оскільки з наданої відповідачем фотокопії/ фотоскріну не можливо встановити час, дату та місце коли вона зроблена. Вказана фотокартка (фотозображення, фотоскрін) не містить достатніх даних, на підставі яких можливо ідентифікувати особу, яка зображена на фото, а тому відповідно до вимог ст.ст.73, 74 КАС України є неналежним та недопустимим доказом.

Крім цього, з наданого доказу також неможливо встановити перебування позивача в громадському місці.

Таким чином, доказів, які б могли бути визнані судом належними та допустимими на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення суду, передбаченого ч. 2 ст.44-3 не надано та таких не містить оскаржувана постанова.

За таких обставин, аналізуючи зібрані докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано достатньо доказів, які вказують на наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.44-3 КУпАП, а відтак позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача до інспектора СПП Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Іванчишина Романа Ігоровича, то апеляційний суд в цій частині вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позов заявлено до неналежного відповідача, тому такий до задоволення не підлягає.

Крім цього, апеляційний суд зазначає наступне. Статтею 268 КАС України, визначено особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ

Так, відповідно до вказаної статті, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Отже, з аналізу наведеної вище норми КАС України, слідує, що у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності обов`язковим є негайне повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно виключає можливість розгляду даної категорії справи без виклику сторін.

Наведені вище норми КАС України також не були враховані судом першої інстанції при розгляді справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши оскаржене позивачем рішення відповідача, апеляційний суд вважає, що таке не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається нова постанова про часткове задоволення позову з наведених вище підстав.

Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Тернопільській області на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 1135,00 грн. ( 454,00+681,00 ).

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача витрати по наданню правничої допомоги адвоката в сумі 3000 грн. в суді першої інстанції, що підтверджує платіжним дорученням №Р24АС5918 від 30.06.2021р. та додатковою угодою до Договору №1613/55 від 01.07.2021р. про надання професійної правничої допомоги на виконання доручень клієнта.

Також в сумі 3000 грн. в суді апеляційної інстанції, відповідно до квитанції № 0ТК5-2157-7В47-3САС від 26.08.2021 р. та додатковою угодою до Договору №1613/55 від 26.08.2021 р. про надання професійної правничої допомоги на виконання доручень клієнта.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, частина шоста статті 134 КАС України визначає, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, відповідно до частини сьомої цієї статті, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, апеляційний суд враховує, що відповідно до п. 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

На підставі системного аналізу матеріалів справи та долучених представником позивача доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заявлені позивачем до відшкодування 6000,00 грн витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат є не співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Аналізуючи вищевикладене, виходячи з принципів обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, значення справи для сторін, колегія суддів приходить до переконання про те, що належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 1000 грн.

Таким чином, усього на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 2135,00 грн. (1135,00 грн. по сплаті судового збору + 1000,00 грн. за надання правничої допомоги).

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 серпня 2021 року у справі № 607/12309/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким скасувати постанову серії ГАБ №220903 від 30 червня 2021 року по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 170 грн. за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора СПП Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Іванчишина Романа Ігоровича - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, вул. Валова, 11, )на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору на наданню правничої допомоги в сумі 2135,00 (дві тисячі сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду судового рішення суду першої інстанції щодо оскарження рішення про притягнення до адміністративної відповідальності набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 22.10.2021