Справа № 620/2935/20
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року Чернігів Справа № 620/2935/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна податкова служба України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (далі також ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі також ГУ ДПС у Чернігівській області, відповідач), третя особа н стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державна податкова служба України (далі також третя особа) про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не внесення необхідних змін до облікової картки платника податків ФОП ОСОБА_1 шляхом виключення з обліку донарахованих сум за податковими повідомленнями - рішеннями від 09.12.2019 №5, № 5, №5, № 5, № 5 та зобов`язання відповідача вчинити вказані дії.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 зазначає, що скарга позивача на податкові повідомлення-рішення відповідача від 09.12.2019 №5, № 5, №5, № 5, № 5 в силу закону вважається задоволеною, а тому наявні підстави для виключення відповідної інформації з бази даних. Однак відповідні дії відповідачем не вчинено, що свідчить про протиправну бездіяльність.

27.08.2020 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.10.2020 ухвалою суду провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду у справі № 620/1568/20.

18.10.2021 ухвалою суду провадження у справі поновлено, розгляд справи продовжено.

Відповідачем подано відзив, в якому позов не визнає, оскільки позивач жодними доказами не обґрунтовує бездіяльність відповідача. Що стосується вимог про зобов`язання внести до інформаційної бази даних інформацію, то така діяльність податкового органу є службовою, відповідно, інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення контролю не визнані протиправними.

Третя особа пояснення на позовну заяву не надала.

Відповідно до частини третьої статті 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

За приписами статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 № 893 (далі - Постанова № 893) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі Головне управління ДПС у Чернігівській області).

Територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи (пункт 2 Постанови 893).

Згідно з наказом Державної податкової служби України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 30.09.2020 № 529 утворені як відокремлені підрозділи Державної податкової служби України територіальні органи згідно з переліком (додаток до цього наказу), серед яких Головне управління ДПС у Чернігівській області.

Згідно з Положенням про Головне управління ДПС у Чернігівській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643, Головне управління ДПС у Чернігівській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (код ЄДРПОУ ВП 44094124), забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території Чернігівської області та є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Чернігівській області ().

Наказом Державної податкової служби України «Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» від 24.12.2020 №755 розпочато з 01.01.2021 здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як її відокремлені підрозділи згідно з наказом ДПС від 30.09.2020 №529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідуються відповідно до пункту 1 Постанови 893.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку здійснити заміну неналежного відповідача Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області на належного Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

09.12.2019 ГУ ДПС в Чернігівській області прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № 5 з податку на доходи фізичних осіб на суму грошового зобов`язання - 448996,13 грн, штрафних санкцій -224498,07 грн;

- № 5 з військового збору, що сплачується фізичною особою за результатом річного декларування, у розмірі 37416,35 грн, штрафних санкцій- 18708,18 грн;

- № 5 з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) на суму грошового зобов`язання - 22421,00 грн, штрафних санкцій -11210,50 грн;

- № 5 на загальну суму штрафних санкцій в розмірі 17994,00 грн;

- № 5 з податку на додану вартість на суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду на суму 13567,00 грн, (далі-спірні ППР), (а.с.15-19).

Із вказаними спірними ППР позивач не погодився оскаржив їх в адміністративному порядку відповідно до статті 56 ПК України.

28.02.2020 позивач отримав від ДПС України рішення від 28.01.2020 № 3491/6/99-00-08-05-04-06 про продовження строку розгляду скарги. Зазначеним рішенням розгляд скарги позивача на ППР було продовжено до 16.03.2020 (включно).

16.04.2020 позивачем від ДПС України отримано рекомендований лист № 012, який містив рішення ДПС України № 5678/0/99-00-08-06-08-06 від 14.02.2020 «Про результати розгляду скарги». Зазначеним рішенням ДПС України розглянула скаргу позивача від 15.01.2020 в частині оскарження Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 09.12.2019 №Ф- та Рішення про застосування штрафних санкцій № 5.

16.04.2020 позивачем отримано від відповідача рекомендований лист № 099 з податковим повідомленням-рішенням від 30.03.2020 № , яким до позивача застосовані штрафні санкції у розмірі 8369,00 грн. з податку на додану вартість та податковим повідомленням-рішенням від 30.03.2020 № , яким позивачу донараховано 25107,00 грн, у тому числі 8369,00 грн штрафних санкцій з податку на додану вартість. Податкові повідомлення-рішення № та № винесені на підставі Акта перевірки № 675/13/ від 10.09.2019 та рішення ДПС України про результати розгляду скарги № 9168/6/99-00-08-05-04-06 від 12.03.2020.

Рішення ДПС України про результати розгляду скарги № 9168/6/99-00-08-05-04-06 від 12.03.2020 на ім`я та адресу позивача не надходило, що підтверджується листом від 29.04.2020 № 32-05-457/401 AT Укрпошта на запит позивача.

Із ППР відповідача від 30.03.2020 № та від 30.03.2020 № позивач не погодився і оскаржив їх у порядку та строки, визначені ст. 56 Податкового Кодексу України - до ДПС України.

30.06.2020 на адресу позивача від ДПС України надійшло рішення № 17272/6/99-00-06-02-04-06 від 27.05.2020, яким скарга позивача залишена без розгляду з підстав, що позивачем раніше подано скаргу «з цього самого питання». Також, у рішенні ДПС України від 27.05.2020 зазначено, що рішення ДПС України від 12.03.2020 № 9168/6/99-00-08-05-04-06 про результати розгляду скарги позивача надіслано платнику по пошті рекомендованим листом № 007, і що за даними Укрпошти законвертоване рішення повернуто службою Укрпошти із зазначенням причини: за закінченням терміну зберігання.

Однак якому саме платнику податку надіслано рішення ДПС України від 12.03.2020 № 9168/6/99-00-08-05-04-06 - ДПС України у Рішенні від 27.05.2020 р. не зазначає, на докази направлення цього рішення саме позивачу та на його адресу - не посилається.

Позивач вважає, що з підстав не направлення на його адресу у порядку та строки, визначені статтею 56 ПКУ (у редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) рішення за результатом розгляду його скарги від 15.01.2020 на податкові повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5, № 5, № 5, № 5, № 05, скарга позивача від 15.01.2020 на вищезазначені ППР відповідача - є повністю задоволеною, а оскаржені рішення відповідача, з часу сплину граничного терміну 17.03.2020 для направлення рішення за результатом розгляду скарги, припинили регулюючу дію та не створюють для позивача юридичного обов`язку. За таких обставин відповідач зобов`язаний був внести відповідні зміни до облікової картки платника податків позивача в частині розрахунків з бюджетом шляхом виключення донарахованими вищезазначеними ППР сум податків та зборів, нарахованих штрафних санкцій. Проте відповідні дії не вчинив.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб.

Відповідно до пункту 3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 по справі №1-25/2010, одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці є допустимим за умови передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинно базуватися на критеріях, які дадуть змогу передбачити юридичні наслідки своєї поведінки.

Процедура оскарження податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів під час адміністративного оскарження чітко визначена Податковим кодексом України.

Так, згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

За змістом пункту 56.2 статті 56 Податкового кодексу України у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до пункту 56.3 статті 56 ПК України скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Відповідно до пункту 56.7. статті 56 Податкового кодексу України «у разі прийняття контролюючим органом вищого рівня рішення про відмову платнику податків у поновленні пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку або порушення платником податків вимог пункту 56.3 цієї статті (крім випадків, коли платником податків було подано клопотання про поновлення пропущеного строку на подання скарги в адміністративному порядку), подані платником податків скарги не розглядаються та повертаються йому із зазначенням причин повернення». Жодних інших підстав для відмови у розгляді скарги та повернення скарги платнику податків Податковим кодексом не передбачено.

Контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку (пункт 56.8 статті 56 ПК України).

Згідно з пунктом 56.9 статті 56 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Отже, норма абзацу 3 пункту 56.9 статті 56 Податкового кодексу України за методом правового регулювання є імперативною та виражає категоричне правило, а саме, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, то скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 200/9042/19-а.

ПК України не містить визначення «вмотивованого рішення за скаргою платника податків».

Відповідно до пункту 56.20 статті 56 ПК України вимоги до оформлення скарги, порядок подання та розгляду скарг встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Такі вимоги встановлені Міністерством фінансів України, який наказом від 21 жовтня 2015 року № 916 затвердив Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами.

Згідно з пунктом 1 розділу І цього Порядку його розроблено на підставі статті 19-1 розділу I та статей 55, 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України, статті 24 глави 4 розділу I Митного кодексу України, з урахуванням вимог статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

Так, в пункті 2 розділу VII Порядку №916 зазначено, що вмотивованим є рішення, яке відповідає таким ознакам: - зазначені конкретні посилання на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, на яких воно ґрунтується, з урахуванням матеріалів скарги; - по суті вимог чи заперечень платника податків контролюючий орган висловив свою позицію.

А тому, при перевірці обставин щодо задоволення/незадоволення скарги платника податків оцінці підлягає й вмотивованість рішення, прийнятого за результатами скарги.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України «Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику».

Підпунктом 4.1.4 статті 4 Податкового кодексу України визначено, що одним із принципів податкового законодавства є «презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу».

Пунктом 5.2 статті 5 Податкового кодексу України передбачено, що «у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу».

Відповідно, враховуючи зміст підпунктів 4.1.4 та пункту 5.2 Податкового кодексу України, суд вважає, що у правовідносинах з приводу оскарження податкового повідомлення-рішення, які виникли між Позивачем та Відповідачем, застосуванню підлягають саме положення пункту 56.7 статті 56 Податкового кодексу України, якими чітко передбачено підстави для повернення скарги скаржнику без розгляду - (1) порушення строку оскарження та (2) оскарження до неналежного органу, а не пункт 4 Розділу VIII Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 жовтня 2015 року № 916, на який послалася Державна фіскальна служба.

Відповідно до частини третьої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акта закону України суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. У правовідносинах між сторонами, які обґрунтовують свої правові позиції Податковим кодексом України (позивач) та підзаконним нормативно-правовим актом (відповідач), суд має, передусім, застосовувати правовий акт, який має вищу юридичну силу - Податковий кодекс України.

Таким чином, на підставі пунктів 56.8 та 56.9 статті 56 Податкового кодексу України та з врахуванням рішення Державної податкової служби про продовження строку розгляду скарги позивача, вмотивоване рішення по суті скарги (а не лист про залишення скарги без розгляду та повернення її скаржнику) надіслано позивачу не було.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом встановленого ПК України або продовженого рішенням керівника контролюючого органу (його заступника) строку розгляду скарги платника податків, тобто не направлення впродовж цих строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня. В свою чергу, визнання скарги повністю задоволеною на користь платника податків означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.

Верховним Судом вже неодноразово, зокрема, у постановах від 03 квітня 2020 року у справі №815/1701/17, від 18 лютого 2020 року у справі №200/9042/19-а, від 12 грудня 2019 року у справі №820/1929/17, від 05 листопада 2019 року у справі №813/1926/16, від 10 жовтня 2019 року у справі №826/4049/14, від 24 січня 2019 року у справі №826/500/15 за аналогічних обставин було зроблено чіткий правовий висновок про те, що у разі не надіслання суб`єктом владних повноважень вмотивованого рішення за скаргою платника податків, остання вважається задоволеною на користь платника.

Як вже встановив суд, рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 12.03.2020 № 9168/6/99-00-08-05-04-06 до позивача не надходило, що підтверджується листом АТ Укрпошти від 29.04.2020 № 32-05-457/401.

Посилання відповідача на те, що рішення ДПС України від 12.03.2020 № 9168/6/99-00-08-05-04-06 надіслано позивачу та повернуто з причин закінчення терміну зберігання за місцем обслуговування, тому вважаються врученим в розумінні пункту 42.2 статті 42 ПК України, суд відхиляє, оскільки належні та допустимі докази, які б спростували інформацію, викладену у листі АТ Укрпошти від 29.04.2020 № 32-05-457/401, відповідачем суду не надано.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо задоволення його скарги на податкові-повідомлення рішення 09.12.2019 №5, № 5, №5, № 5, № 5 в адміністративному порядку.

Європейський суд з прав людини у численних рішеннях неодноразово звертав увагу Держави Україна на ту обставину, що дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання в права особи повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а саме втручання - легітимним і пропорційним.

Суд вважає за необхідне зазначити й те, що одним із суттєвих елементів принципу верховенства права є принцип юридичної визначеності. Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).

Так, пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), пункту 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).

Отже, контролюючий орган діяв в неналежний та непослідовний спосіб, порушуючи при цьому принцип належного урядування, - то ризик відповідної помилки з боку контролюючого органу повинен повністю покладатися на державу.

Зважаючи на те, що податковим органом допущено порушення, за які позивач, як платник податків, який дотримався законодавчо визначеної процедури щодо оскарження визначених йому на підставі податкових повідомлень-рішень грошових зобов`язань не повинен нести відповідальності, суд дійшов виноску, що відповідач вчинив протиправну бездіяльність у внесенні відповідних змін до даних облікової картки платника податків до бюджетів шляхом виключення з них інформації про наявність у грошових зобов`язань з податку на додану вартість.

Щодо відновлення порушених прав позивача, суд звертає увагу на те, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду зазначеному у постанові від 19 лютого 2019 року у справі №825/999/17, належним способом захисту, що відновить порушені права товариства, є коригування в інформаційній системі органів ДФС даних інтегрованої картки. Фактично, визнається порушення прав платника податків безпідставними записами в інтегрованій картці платника, а також право платника податків на поновлення відповідних прав шляхом коригування відповідних даних, за умови відсутності правових підстав у контролюючого органу для здійснення відповідних донарахувань та внесення відповідних даних до інформаційних систем.

Відсутність доказів надіслання позивачу вмотивованого рішення за скаргою платника податків, остання вважається задоволеною на користь платника та нівелює обов`язок платника податків зі сплати донарахованих таким податковим повідомленням-рішенням грошових зобов`язань, а з іншої - виключає наявність правових підстав для відображення відповідних грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника. Водночас, протиправне відображення грошових зобов`язань в інтегрованій картці платника без належних правових підстав, очевидно вказує на порушення прав платника податків та необхідність проведення коригування даних інтегрованої картки платника в цілях поновлення порушених прав.

Таким чином, через відображення в електронному кабінеті, інтегрованій картці та інших інформаційних системах ДПС інформації про наявність у платника податків грошового зобов`язання (в т.ч. нарахування пені) на підставі податкового повідомлення-рішення, порушуються права платника податків.

При цьому Суд акцентує увагу на тому, що повноваження щодо внесення змін до інформаційних систем для цілей розгляду цієї справи за своєю сутністю не є дискреційними повноваженнями, як помилково вважає відповідач.

За змістом Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №К(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають їм можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен із яких є законним. При цьому повноваження державних органів не можуть визнаватися дискреційними за наявності лише одного правомірного та законно обґрунтованого варіанта поведінки суб`єкта владних повноважень.

З урахуванням наведеного передумовою виключення з електронного кабінету, інтегрованої картки та інших інформаційних систем ДПС інформації про наявність у платника податків грошового зобов`язання є встановлення судом обставин у даній справі.

Отже, суд дійшов висновку, що за спірними ППР скарга позивача вважається задоволеною, оскільки докази надіслання позивачу вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги позивача відсутні, тому є необхідність відновлення порушених прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача здійснити внесення необхідних змін до облікової картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині розрахунків з бюджетом з:

- податку на доходи фізичних осіб, шляхом виключення з обліку донарахованої суми 448996,13 грн за податковим зобов`язанням та 224498,07 грн. за штрафними санкціями, згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5;

- податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг), шляхом виключення з обліку донарахованої суми податкового зобов`язання у розмірі 22421,00 грн. та штрафних санкцій у сумі 11210,50 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5, штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 05, штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5;

- військового збору, що сплачується фізичною особою за результатом річного декларування, шляхом виключення з обліку донарахованої суми військового збору за податковими зобов`язаннями у розмірі 37416,35 грн. та штрафних санкціями у розмірі 18708,18 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 цього Кодекс передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Враховуючи те, що відповідачем не внесено відповідних змін до облікової картки платника податків ФОП ОСОБА_1 в частині розрахунків з бюджетом по спірним ППР, контролюючий орган діяв в неналежний та непослідовний спосіб, порушуючи при цьому принцип належного урядування, відтак, суд дійшов висновку позов задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, на користь позивача підлягає стягненню, сплачений ним при поданні позовної заяви, судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області щодо не внесення необхідних змін до облікової картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 згідно податкових повідомлень - рішень від 09.12.2019 №5, № 5, №5, № 5, № 5.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області відокремлений підрозділ Державної податкової служби України здійснити внесення необхідних змін до облікової картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в частині розрахунків з бюджетом:

- з податку на доходи фізичних осіб, шляхом виключення з обліку донарахованої суми 448996,13 грн за податковим зобов`язанням та 224498,07 грн. за штрафними санкціями, згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5;

- з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг), шляхом виключення з обліку донарахованої суми податкового зобов`язання у розмірі 22421,00 грн. та штрафних санкцій у сумі 11210,50 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5, штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 05, штрафних санкцій згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5;

- з військового збору, що сплачується фізичною особою за результатом річного декларування, шляхом виключення з обліку донарахованої суми військового збору за податковими зобов`язаннями у розмірі 37416,35 грн. та штрафних санкціями у розмірі 18708,18 грн., згідно податкового повідомлення-рішення від 09.12.2019 № 5.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби у Чернігівській області відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні грн), сплачений відповідно до платіжного доручення № 1136 від 30.07.2020.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області відокремлений підрозділ Державної податкової служби України вул.Реміснича, 11,м.Чернігів,14000 код ЄДРПОУ ВП 44094124.

Третя особа: Державна податкова служби України, Львівська площа,8, м. Київ, 04053, .

Повний текст рішення виготовлено 22 жовтня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко