Справа № 308/10820/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 308/10820/21 пров. № А/857/18184/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 про затримання іноземця до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Шумило Н.Б.,

час ухвалення рішення 16:52:04,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 12 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2021 року військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , в якому просила затримати його на термін до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач 09 серпня 2021 року о 12.30 в порядку Угоди між Україною та ЄС про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України з Словаччини, який був виявлений та затриманий 05 серпня 2021 року прикордонною поліцією Словацької Республіки на напрямку 40-41 прикордонного знаку на території Словацької Республіки (н.п. Ялова), за незаконний перетин Державного кордону України в Словацьку Республіку, поза межами пунктів пропуску, у складі групи осіб. Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені п.п. 16-19 та 20 ст. 4 та ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль» у відповідача відсутні. В подальшому, відповідно до вимог ст. 263 КУпАП, був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Своїми діями відповідач порушив вимоги статтей 9 та 12 Закону України «Про Державний кордон», відповідальність за, яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Про затримання відповідача було повідомлено акредитовану в Україні консульську установу країни походження іноземця або особи без громадянства. Перебуваючи в пункті тимчасового тримання ІНФОРМАЦІЯ_2 (в/ч НОМЕР_1 ) відповідач подав заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Заява встановленим порядком була передана до Головного управління ДМС України в Закарпатській області. В ході роботи з відповідачем встановлено, що оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, та надають право на перетинання державного кордону у відповідача відсутні.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено. Затримано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , та поміщено його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але на строк який не може перевищувати шести місяців з часу фактичного затримання, починаючи з 12 год. 30 хв. 09 серпня 2021 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду судової справи не було встановлено обставин, які б підтверджували, що існують передбачені ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підстави для перебування іноземця на території України, тому відповідачем порушено законодавство України з прикордонних питань, враховуючи звернення відповідача із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні та те, що рішення за його зверненням ще не прийнято, вимоги позивача є обґрунтованими.

Не погодившись з прийнятим рішенням, громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не враховано норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду від 01 березня 2016 року. Відмова відповідачу у наданні статусу біженця та утримання його є порушенням його основоположних прав. Також, відповідач одружений на громадянці України.

22 жовтня 2021 року на адресу електронної пошти Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_2 адвоката О.Крет про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання.

Колегія суддів звертає увагу, що явка сторін в судове засідання судом обов`язковою не визнавалася, сторони не позбавлено було права подати додатково письмові пояснення по суті справи або повідомити про наявність інших доказів правомірності своїх дій, які не були раніше подані до суду, якщо б вважали це за необхідне.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, беручи до уваги, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів та пояснень, враховуючи можливість розгляду справи без надання усних пояснень представниками сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі сторонами не наведено, клопотань про їх витребування або долучення тощо не заявлено.

Відтак, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, тому відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач, який зазначив свої анкетні дані як ОСОБА_3 , о 12 год. 30 хв. 09 серпня 2021 року був затриманий на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення, у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме о 12 год. 30 хв. 09 серпня 2021 року в пункті пропуску «Малий Березний», на підставі Угоди про Реадмісію осіб був прийнятий на територію України, за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, на напрямку 40-41 прикордонного знаку на ділянці відповідальності віпс «Княгиня» відділу прикордонної служби «Великий Березний», територія Ужгородського району Закарпатської області та був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки 05 серпня 2021 року о 23 год. 50 хв. на державній дорозі населеного пункту Ялова. Своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України». Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача при затриманні не було.

Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне затримання відповідача від 09 серпня 2021 року та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів від 09 серпня 2021 року.

З акту про приймання-передавання особи слідує, що 09 серпня 2021 року о 12:30 год. в районі № 138 прикордонного знаку прикордонною поліцією СР в ППр «Малий Березний» був переданий в Україну громадянин Узбекистану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був затриманий представниками ПП СР 05 серпня 2021 року о 23 год. 50 хв. на державній дорозі населеного пункту Ялова за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку.

11 серпня 2021 року було уточнено анкетні дані відповідача що відображено в протоколі уточнення анкетних даних затриманого. Так, в ході проведення фільтраційно-перевірочних заходів з іноземцем встановлено, що він надав не коректні установчі дані про себе, у зв`язку з чим при складанні протоколу про адміністративне затримання та інших процесуальних документів представниками в/ч НОМЕР_1 було внесено недостовірні установчі дані. Зазначено, що правильними вважати установчі дані: громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 .

Чопським прикордонним загоном Державної прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 листом проінформовано Консульство Республіки Узбекистан в Україні про затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та повідомлено про підстави затримання.

Також, 11 серпня 2021 року перебуваючи в пункті тимчасового тримання 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Вказана заява передана Головному Управлінню ДМС України у Закарпатській області для прийняття правового рішення, що підтверджується повідомленням першого заступника начальника загону - начальника штабу Олександра Михайлюка від 11 серпня 2021 року № 21/826.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною 2 ст. 14 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно із ч. 2 ст. 289 КАС України заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Відповідно до п. 12 ч. 2 ст. 245 у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що затримання іноземця до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні можливе лише за обставин вчинення ним порушення законодавства України з прикордонних питань і неприйняття рішення про визнання цього іноземця біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

З матеріалів справи слідує, що відповідач 09 серпня 2021 року був затриманий на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення, у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, а саме о 12 год. 30 хв. 09 серпня 2021 року в пункті пропуску «Малий Березний», на підставі Угоди про Реадмісію осіб був прийнятий на територію України, за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, на напрямку 40-41 прикордонного знаку на ділянці відповідальності віпс «Княгиня» відділу прикордонної служби «Великий Березний», територія Ужгородського району Закарпатської області та був затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки 05 серпня 2021 року о 23 год. 50 хв. на державній дорозі населеного пункту Ялова. Своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України». Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача при затриманні не було.

11 серпня 2021 року перебуваючи в пункті тимчасового тримання 94 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відповідач звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Вказана заява передана Головному Управлінню ДМС України у Закарпатській області для прийняття правового рішення, що підтверджується повідомленням першого заступника начальника загону - начальника штабу Олександра Михайлюка від 11 серпня 2021 року № 21/826

Інструкцією про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, затвердженою наказом МВС від 10 серпня 2016 року №772, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2016 року за № 1212/29342, визначено порядок дій посадових осіб органів та підрозділів охорони державного кордону (Морської охорони) у разі звернення іноземців або осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, а також порядок подальшої взаємодії з територіальними органами ДМС, якою згідно абзаців першого та другого підпункту 3 пункту 4 розділу II унормовано, що посадові особи підрозділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження: забезпечують подання до адміністративного суду за місцезнаходженням органу охорони державного кордону у визначений законодавством України строк позов про затримання іноземця та особи без громадянства до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до ч. 2 ст. 289 КАС України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

Згідно із ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Частиною 11 ст. 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно матеріалів справи відповідач був переданий на територію України прикордонним органом суміжної держави в порядку Угоди про реадмісію, за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку.

Наявними в матеріалах справи запитом на реадмісію від 06 серпня 2021 року та актом приймання-передавання особи від 09 серпня 2021 року підтверджується факт незаконного перетину державного кордону відповідачем ОСОБА_4 , з України в Словацьку Республіку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відсутні обставини, які б підтверджували існування підстав для перебування іноземця на території України, передбачених ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач порушив законодавство України з прикордонних питань і оскільки звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні та рішення за його зверненням ще не прийнято, то слід затримати відповідача та помістити його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2021 року у справі № 308/10820/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 22 жовтня 2021 року.