Справа № 520/17933/2020
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року

м. Київ

справа №520/17933/2020

адміністративне провадження № К/9901/16061/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 520/17933/2020

за позовом Комунального підприємства "Харківводоканал" до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання дій протиправними та скасування постанови

за касаційною скаргою Комунального підприємства "Харківводоканал"

на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Перцової Т.С., суддів Русанової В.Б., Жигилія С.П.,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. Комунальне підприємства "Харківводоканал" (далі - позивач, КП "Харківводоканал",) звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - відповідач, ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків), де просив:

1.1. визнати протиправними дії державного виконавця ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) Сімонова Костянтина Костянтиновича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 03 грудня 2020 року ВП № 61698520;

1.2. скасувати постанову державного виконавця ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) Сімонова Костянтина Костянтиновича про стягнення виконавчого збору у розмірі 2485878,38 грн по ВП № 61698520.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 520/17933/2020 адміністративний позов КП "Харківводоканал" до ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) про визнання дій протиправними та скасування постанови задоволено частково. Скасовано постанову державного виконавця ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) від 03 грудня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 2485 878,38 грн по ВП № 61698520. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

3. Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування постанови державного виконавця ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) від 03 грудня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 485 878,38 грн по ВП № 61698520, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, враховуючи відсутність підстав для стягнення виконавчого збору без реального стягнення зазначеної у виконавчому листі суми з боржника та проведення виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду, а також наявність умов для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору при поверненні виконавчого документа стягувачу за його заявою.

3.1. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій державного виконавця ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) Сімонова Костянтина Костянтиновича щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 03 грудня 2020 року ВП №61698520, суд першої інстанції виходив з того, що належним способом захисту є саме скасування рішення суб`єкта владних повноважень, що створює для позивача негативні наслідки.

4. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року апеляційну скаргу ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі № 520/17933/2020 в частині задоволення позову - скасовано. Прийнято в цій частині нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову КП "Харківводоканал" до ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) про визнання дій протиправними та скасування постанови - відмовлено.

5. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність в даному випадку порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів КП "Харківводоканал" та, як наслідок, підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови державного виконавця ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) від 03 грудня 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 485 878,38 грн по ВП № 61698520. Таких висновків суд дійшов виходячи з того, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови, а підставою для винесення такої постанови не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу є несплата боржником виконавчого збору. Обов`язок винести постанову про стягнення виконавчого збору виникає у державного виконавця в силу частини четвертої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» одночасно з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження. Такий спосіб дій державного виконавця встановлено законодавцем, як ефективний засіб стимулювання боржника до виконання рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

6. 05 травня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга КП "Харківводоканал" на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі № 520/17933/2020.

7. В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що ані нормами статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», ні положеннями інструкції в частині стягнення виконавчого збору не передбачено безумовного права та можливості стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, у випадку не вчинення державним виконавцем жодних заходів примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження.

7.1. Указує, що матеріали справи не містять жодного доказу, щодо здійснення державним виконавцем будь-якої з перелічених дій. Тому, при стягненні виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» без реального виконання рішення суду у разі повернення виконавчого документа стягувану створюються умови для стягнення з боржника виконавчого збору без реального виконання рішення суду.

8. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 червня 2021 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою.

9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 20 жовтня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 КАС України.

Позиція інших учасників справи

10. Від відповідача 26 липня 2021 року від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, де просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Установлені судами фактичні обставини справи

11. Судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2020 року державним виконавцем ВПВР у Харківській області СМУПЮ (м.Харків) прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61698520 про примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/4218/17, виданого 17 березня 2020 року.

11.1. 03 грудня 2020 року державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункт 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки надійшла заява стягувача від 03 грудня 2020 року про повернення виконавчого документа без виконання.

11.2. 03 грудня 2020 року державним виконавцем прийнята постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних, згідно якої змінено суму боргу за виконавчим документом з 28 318 783,81 грн на 24 858 783,81 грн.

11.3. 03 грудня 2020 року державним виконавцем прийнята постанова про стягнення виконавчого збору з позивача в сумі 2 485 878,38 грн. Постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та набирає чинності з моменту її винесення. Строк пред`явлення до виконання три місяці.

11.4. 03 грудня 2020 року державним виконавцем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 63818620 про примусове виконання постанови № 61698520 від 03 грудня 2020 року про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 2 485 878,38 грн.

12. Вважаючи протиправними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень щодо стягнення виконавчого збору та винесену ним постанову, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативне регулювання

13. За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

14. Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій є Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).

15. Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

16. Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

17. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). За виконавчими документами про стягнення аліментів за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, державний виконавець нараховує виконавчий збір із заборгованості зі сплати аліментів. У подальшому державний виконавець зобов`язаний нараховувати виконавчий збір щомісяця у розмірі, визначеному частиною другою цієї статті, залежно від розміру простроченого щомісячного аліментного платежу. Постанова про стягнення виконавчого збору за виконавчими документами про стягнення аліментів виноситься державним виконавцем після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі або у разі повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження на підставі розрахунку про його нарахування. Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

18. Частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

19. Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина дев`ята статті 27 Закону № 1404-VIII ).

20. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII 1. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

21. Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

22. Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VIII на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

23. Приписами статті 45 Закону № 1404-VIII передбачено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення.

24. Відповідно до пункту 22 розділу ІІІ розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1302/29432, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Позиція Верховного Суду

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

25. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

26. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 29 червня 2021 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених у пункті 3 частини четвертої статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

27. Предметом спору у цій справі є правомірність винесення відповідачем постанови від 03 грудня 2020 року про стягнення виконавчого збору з КП «Харківводаканал» за виконавчим провадженням № 61698520.

28. Надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.

29. Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року, у частині другій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінено словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

30. Тобто, редакція частини другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, діяла до 28 серпня 2018 року.

31. Поряд з цим, після 28 серпня 2018 розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, яка підлягає стягненню.

32. У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61698520 про примусове виконання наказу Господарського суду м. Києва № 910/4218/17, виданого 17 березня 2020 року прийнята 01 квітня 2020 року.

33. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що виконавчий збір розраховується виходячи з фактично стягнутої або повернутої суми, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин норми статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. При цьому, суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції, зазначив, що застосувавши редакцію Закону №1404-VIIІ, яка втратила чинність, суд дійшов безпідставного висновку про можливість стягнення виконавчого збору з боржника лише за умови фактичного чи часткового виконання, що призвело до неправильного вирішення справи.

34. Вірними є висновки суду апеляційної інстанції, що системний аналіз вищевикладених правових норм свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Тобто фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

35. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 03 грудня 2020 року державний виконавець прийняв постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункт 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIIІ, оскільки надійшла заява стягувача від 03 грудня 2020 року про повернення виконавчого документа без виконання.

36. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу, а при відкритті виконавчого провадження виконавчий збір не був стягнутий, прийняття державним виконавцем спірної постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, відповідає приписам чинного законодавства.

37. Твердження скаржника про те, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 45 Закону № 1404-VIIІ сума виконавчого збору за підсумками виконання має бути обчислена, виходячи з фактично стягнутих в результаті виконавчих дій виконавця коштів або вилучення майна на виконання судового рішення, внаслідок примусових заходів виконання судового рішення, Верховний Суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

38. У розмінні Закону № 1404-VIIІ постанова про стягнення виконавчого збору є різновидом виконавчого документу, примусове виконання якого здійснюється з певними особливостями, обумовленими правовою природою виконавчого збору як плати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

39. З аналізу статей 26, 45 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, а його безпосереднє стягнення здійснюється без виокремлення в інше виконавче провадження за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача.

40. Винятком з цього правила є випадки, передбачені частиною третьої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

41. У такому випадку виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа стягувачу виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує на загальних підставах в окремому виконавчому провадженні.

42. З матеріалів справи слідує, що після відкриття виконавчого провадження постановою державного виконавця від 01 квітня 2020 року, виконавчий збір у ВП № 61698520 не стягнуто, а подальша зміна його розміру у бік зменшення з 2 855 878, 38 грн на 2 485 878,38 грн відбулася внаслідок часткової сплати боргу за наказом Господарського суду м. Києва № 910/4218/17, про що зазначено у постанові про зміну (доповнення) реєстраційних даних до автоматизованої системи виконавчого провадження від 03 грудня 2020 року та здійснено розрахунок виконавчого збору.

43. Водночас стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

44. Враховуючи зазначене висновок суду апеляційної інстанції, що постанова про стягнення виконавчого збору від 03 грудня 2020 року ВП № 61698520 винесена відповідно до норм статей 3, 27, 40 Закону № 1404-VIIІ, та прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Закону № 1404-VIIІ є вірним.

45. За таких обставин, Верховний Суд уважає, що оскаржуване судове рішення у цій справі постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні.

46. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.

47. Доводи та аргументи скаржника зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків суду апеляційної інстанції і свідчать про незгоду заявника із правовою оцінкою судом обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.

48. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

49. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

50. Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

51. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого судового рішення відсутні.

52. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

53. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Висновки щодо розподілу судових витрат

54. З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Харківводоканал" залишити без задоволення.

2. Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М.Соколов