Справа № 400/5299/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 р. № 400/5299/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020,
про:визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач) з позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування під час здійснення 29.04.2021 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, періодів роботи на посадах слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 22.05.1982 року до 29.12.1984 року, старшого слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 29.12.1984 року по 05.04.1990 року, що в цілому становить 7 років 10 місяців 13 днів та щодо зменшення відсоткової величини довічного грошового утримання судді у відставці з 90% до 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу - 28 років 13 днів, із зарахуванням до стажу періодів її роботи на посадах слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 22.05.1982 року до 29.12.1984 року, старшого слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 29.12.1984 року по 05.04.1990 року, що в цілому становить 7 років 10 місяців 13 днів, здійснивши перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, якій працює на відповідній посаді, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 03.03.2020 року за вих. № 7/1-515/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач є суддею у відставці, з 08.06.2010 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Миколаївській області та одержувала 90% від суддівської винагороди. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року по справі № 400/6045/20 було зобов`язано відповідача здійснити позивачу як судді у відставці перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА в Миколаївській області від 03.03.2020р. за № 7/1-515/20 з 19.02.2020р. Однак, під час перерахунку у травні 2021 року відповідачем зменшено відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 50% від відповідного грошового забезпечення працюючого судді, а тому позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Відповідач надав відзив на позов, в задоволенні адміністративного позову просив відмовити посилаючись на відсутність законних підстав для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача у розмірі 90% грошового утримання судді. Крім того у позивача відсутнє право на зарахування до стажу роботи періоду проходження військової строкової служби, навчання у вищому навчальному закладі та періоду роботи слідчим оскільки законодавцем чітко розмежовано поняття стажу роботи, що дає право на відставку судді та стажу роботи на посаді судді, тому оскаржуване рішення вважає таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402).

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.03.2021р. по справі № 400/6045/20 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити позивачу, як судці у відставці перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020р. на підставі довідки ТУ ДСА України в Миколаївській області від 03.03.2020 №7/1-515/20 починаючи, з урахування раніше проведених виплат.

На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.03.2021р. позивачу було перераховано з 19.02.2020р. щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 50% від суддівської винагороди, при цьому як вважає позивач її було враховано лише стаж на посаді судді , який становить 20 повних років (календарний період 20 років 2 місяці).

24.05.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просила повідомити, який саме стаж роботи на посаді судді був врахований для визначення відсоткової величини при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання при здійсненні перерахунку.

Листом Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 15.06.2021 року № 6062-5825/Б-02/8-1400/21 позивачу було роз`яснено з урахуванням вимог ст. 137 та ч.3 ст. 142 Закону України №1402-VII «Про судоустрій та статус суддів», що з набуттям 30.09.2016 року чинності зазначеного Закону та з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 порядок призначення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці регулюється ч.3 ст. 142 Закону № 1402- VII, тому при здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивача відповідачем було враховано лише стаж роботи на посаді судді судів України повних 20 років, що відповідає 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернулася до суду.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII.

Згідно абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 по справі № 21-6664а15.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини другої статті 137 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України від 07.06.2018 № 2447-VIII "Про Вищий антикорупційний суд", яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Водночас, частиною першою статті 7 Закону України від 15.12.1992 № 2862-ХІ1 "Про статус суддів" (чинного на момент обрання позивача на посаду судді) суддею може бути громадянин України, який має стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

З даного питання висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесенні до статті 137 Закону № 1402-VIII зміни дозволили зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення позивача на посаду судді (постанова від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18), висновки якої суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи на посаді судді Ленінського районного суду м. Миколаєва позивач працювала з 06.04.1990 по 07.06.2010рр. Тривалість стажу - 20 років 2 місяці 1 день.

При цьому, як вважає позивач, їй безпідставно не зараховано до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи з 22.05.1982 року по 20.04.1990 року, який становить 7 років 10 місяців 13 днів, на посадах слідчого та старшого слідчого в органах внутрішніх справ УМВС України в Миколаївській області , а саме:

слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 22.05.1982 року до 29.12.1984 року;

старшого слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 29.12.1984 року по 20.04.1990 року.

Суд зазначає, що зазначений період роботи на посадах слідчого та старшого слідчого підтверджується записами у трудовій книжці позивача та довідкою начальника кадрової служби УМВС України в Миколаївській області від 19.02.2010 року №14/4-732.

Стосовно вказаного періоду роботи в трудовій книжці позивача та у довідці від 19.02.2010р. № 14/4-732 (а.с.24) зазначено про службу в органах МВС з 22.05.1982р. по 20.04.1990 року (7 років 10 місяців 13 днів).

З урахуванням стажу роботи на посаді судді 20 років 2 місяці 1 день загальний стаж, що підлягає зарахуванню до стажу роботи на посад, судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 28 років 13 днів (20 років 2 місяці + 7 років 10 місяців 13 днів).

З урахуванням зазначеного вище, вважаючи, що на вказаний стаж роботи позивача на посаді судді понад 10 років, до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, серед іншого, має бути зарахована половина строку навчання у вищому навчальному закладі та календарний період проходження строкової військової служби.

Отже, загальний стаж позивача, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 28 років 2 місяці, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Тому суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, періодів роботи на посадах слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 22.05.1982 року до 29.12.1984 року, старшого слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 29.12.1984 року по 05.04.1990 року, що в цілому становить 7 років 10 місяців 13 днів та перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю правових підстав для зарахування таких періодів до стажу на посаді судді.

Щодо позовних вимог про зменшення з 19.02.2020р. відсотку розміру довічного грошового утримання з 90% до 50% від суддівської винагороди працюючого судді, суд зазначає про таке.

Пунктом 2 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIIІ судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

За правилами ч. 3 вказаної статті Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIІI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIІI у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Слід зазначити, що Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України від 02.06.2016 року №1402-VI11 врегульовано і певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зокрема, за правилами п. 22 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-V1II право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017р. отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів".

До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (п. 23 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІII).

З 07.11.2019 року у зв`язку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 року №193-ІХ, пункти 22, 23 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIIІ виключено.

Також, відповідно до положень п. 24 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIІI розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

За правилами п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 р. № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402- VIII із змінами.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Вказані положення Основного Закону кореспондуються із приписами ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року №2136-V1II.

Отже, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 року №193-1Х та з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 визначено, зокрема, єдиний порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, який врегульований у ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII.

При цьому, порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, передбачений у ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, зводиться до виплати довічного грошового утримання у відповідному розмірі, що не є тотожнім порядку призначення таких виплат у конкретному розмірі.

Аналогічний правовий висновок міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 24.09.2021 року у справі №620/5437/20.

Таким чином, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому законом про судоустрій на момент відповідного розрахунку.

Отже відповідно до положень ч. 3 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 року № 1402- VIII до виплати підлягає щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Вказані приписи закону відповідачем дотримано, чим спростовуються доводи позивача про неправомірність дій Управління під час виплати довічного грошового утримання судді у відставці.

Також, не є підтвердженими доводи позивача про зменшення обсягу та змісту існуючих прав у зв`язку із застосуванням вказаного показника відсоткового розміру довічного грошового утримання, оскільки розмір довічного грошового утримання, на який має право позивач згідно норм Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII є більшим за розмір, визначений на підставі положень Закону від 07.07.2010 року №2453-VI (який діяв на час виходу судді у відставку).

Таким чином, враховуючи принцип застосування однакових підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суд вважає, що здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, слід обчислювати розмір такого грошового утримання виходячи з норм, чинних станом на момент здійснення такого перерахунку.

Однак, застосування такого підходу щодо обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці буде порушенням принципу незалежності суддів, гарантованого ст. 126 Конституції України.

Отже в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія А, № 303-А, п.29).

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з вищенаведених підстав.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 19, 139, 241, 242 - 246, 262, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо незарахування, під час здійснення 29.04.2021 року перерахунку щомісячного довічного грошового утримання, ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, періодів роботи на посадах слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 22.05.1982 року до 29.12.1984 року, старшого слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 29.12.1984 року по 05.04.1990 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) як судді у відставці до стажу роботи 28 років 13 днів, із зарахуванням до стажу періодів роботи на посадах слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 22.05.1982 року до 29.12.1984 року, старшого слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 29.12.1984 року по 05.04.1990 року, здійснивши перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 03.03.2020 року за вих. № 7/1-515/2020, з урахуванням зараховано стажу та фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () здійснити з 19.02.2020р. перерахунок та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області від 03.03.2020 року за вих. № 7/1-515/2020, з урахуванням зарахованого стажу за період роботи на посадах слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 22.05.1982 року до 29.12.1984 року, старшого слідчого Центрального районного відділу внутрішніх справ УМВС в Миколаївській області з 29.12.1984 року по 05.04.1990 року.

5. В решті позову - відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 454,00 грн., сплаченого квитанцією від 09.07.2021р.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов