Справа № 420/14861/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області (вул. Степна, 4, с. Фонтанка, Одеська область, 67571) про визнання протиправним та рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, в якому позивачка просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №258-УІІІ «Про відмову громадянам України у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині відмови йому - ОСОБА_1 , у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів);

- зобов`язати відповідача надати дозвіл йому - ОСОБА_1 , на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрівської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів).

Також позивач просить суд встановити судовий контроль виконання судового рішення та стягнути з відповідача на його користь суму судових витрат.

Позивач просить судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, по даній справі стягнути з відповідача на його користь.

Позивач зазначив, що він 12.02.2021 року подав клопотання відповідачу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів).

До клопотання надані копія паспорту, РНОКПП, а також графічний матеріал на бажану земельну ділянку.

Проте оскаржуваним рішенням йому протиправно відмовлено у задоволенні заяви.

Відповідно до додатку №1 до вказаного рішення №258-УІІІ «Про відмову громадянам України у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» підставою відмови було зазначено невідповідність ст. 118 Земельного кодексу України, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки, відповідно до Генерального плану с. Олександрівка.

Позивач не погоджується в вказаним рішенням, оскільки воно не ґрунтується на вимогах законодавства.

Позивач вважає, що посилання відповідача на невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації не може застосовуватись в даному випадку, оскільки оспорювана земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту та не охоплюється генеральним планом с. Олександрівка. Місце розташування земельної ділянки не може відповідати або не відповідати не затвердженій містобудівній документації. Також, відповідачем були пропущені строки розгляду клопотання, встановлені ч. 7 ст. 118 ЗК України. Отже, в відповідача відсутні підстави для відмови в паданні відповідного дозволу позивачу» 3 метою захисту порушеного права та одержання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою позивач звертається до суду.

Окрім того, позивачем 25.06.2021 року подавався повторно запит стосовно оспорюваної земельної ділянки і 06.07.2021 року відповідач у своєму листі (копія даного листу додається) повідомив, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1841, площею 2,5216 та, розташована за межами населеного пункту є Олександрівка території Фонтанської сільської ради та не відображена у Генеральному плані населеного пункту, відноситься до земель запасу та знаходиться у комунальній власності територіальної громади Фонтанської сільської ради, третім особам не передавалась.

Позивач вказує, що для того, щоб застосувати ефективний засіб захисту та поновлення його законних прав, суд має винести рішення, яким зобов`язати відповідача надати вказаний дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Ухвалою суду від 25.08.2021 прийнята позовна заява до розгляду та відкрите провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача надав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що місце розташування земельної ділянки не відповідає містобудівній документації, оскільки відповідно до Генерального плану села Олександрівка Одеського району (колишнього Комінтернівського, а надалі Лиманського району) Одеської області, затвердженого рішенням Фонтанської сільської ради від 06.07.2021 №256-УІІІ, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1841 розташована в межах санітарно-захисної зони запроектованого кладовища села Олександрівка, що відноситься до III класу санітарної класифікації (санітарно-захисна зона 300 м). Це підтверджується інформацією відділу містобудування та архітектури Фонтанської сільської ради від 08.09.2021 №13-08/164/21, викопіюванням з Генерального плану с. Олександрівка від 08.09.2021 №13-10/089/210 та витягом з Державного Земельного кадастру від 03.09.2021, які додаються.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про поховання та похоронну справу» органи місцевого самоврядування забезпечують планування та впорядкування територій місць поховання згідно з генеральними планами забудови відповідних населених пунктів та іншої містобудівної документації з дотриманням обов`язкових містобудівних, екологічних та санітарно-гігієнічних вимог.

Згідно з ст. 114 Земельного кодексу України навколо об`єктів, які є джерелами виділення шкідливих речовин та запахів, утворюються санітарно - захисні зони, правовий режим яких визначається законодавством.

Відповідно до п. 10 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19.06.1996 №173, не допускається використання земель санітарно-захисних зон підприємств, що забруднюють навколишнє природне середовище високотоксичними речовинами та речовинами, що мають віддалену дію, для вирощування сільськогосподарських культур та пасовищ для худоби.

Санітарно-захисна зона навколо кладовища захищає від шкідливого впливу хімічних сполук (сірководень, аміак, меркаптани). Якщо порушуються санітарно-гігієнічні вимоги або у випадку настання повеней чи значних опадах, існує загроза забруднення ґрунтових та поверхневих вод, а також повітря трупними газами. Небезпека близького розташування кладовища полягає в що органічні рештки померлих можуть бути збудниками смертельних хвороб і створюють загрозу зараження.

Також, на вказану земельну ділянку поширюються обмеження санітарно-захисної зони Куліндоровського промислового вузлу та охоронної зони повітряних ліній електропередач потужністю 110 кВ.

Крім того, відповідно до витягу з Державного Земельного кадастру від 03.09.2021, в межах цієї земельної ділянки безстроково встановлено охоронну зону навколо об`єктів культурної спадщини площею 1,9709 га. Викладені обставини унеможливлюють надання спірної земельної ділянки позивачеві для ведення особистого селянського господарства.

Представник просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просив задовольнити його позовні вимоги, зазначивши, що рішення сільської ради від 06.07.2021 № 256-УІІІ, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1841 розташована в межах санітарно-захисної зони запроектованого кладовища села Олександрівка було прийнято на тій же сесії, що і оскаржуване рішення. Проте на його запити він отримував відповідь про те, що земельна ділянка вільна. Щодо обмежень у використанні земельної ділянки, то технічна документація може містити перелік таких обмежень. Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Справа розглянута у письмовому проваджені.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою реалізації свого права на отримання земельної ділянки 12.02.2021 року подав клопотання відповідачу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів).

До клопотання надані копія паспорту, РНОКПП, а також графічні матеріали із офіційної кадастрової картки Держгеокадастру вказаних у заяві земельних ділянок (а.с.11).

06.07.2021 року Фонтанська сільська рада прийняла рішення №258-VIII «Про відмову громадянам України у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», згідно з додатком до якого позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га з підстав невідповідності ст.118 ЗКУ, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки відповідно до Генерального плану с. Олексанрівка (а.с.17).

Вважаючи неправомірним вказане рішення позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини між позивачем та відповідачем виникли з підстав реалізації позивачем свого права на отримання земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення зокрема особистого селянського господарства подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених норм ЗК України свідчить про те, що законодавством встановлено виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

У такому випадку відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам зазначеним у ЗК України документів, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Крім того, ст.79-1 ЗКУ визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: - у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; - шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; - шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; - шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; - за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з ч.6 ст.79-1 ЗКУ формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

Частиною 7 ст.79-1 ЗКУ встановлено, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Верховний Суд у своїх рішеннях від 03.10. 2019 року по справі №823/1172/17, від 21.08.2018 у справі №823/1179/17, від 12.03.2020 року дійшов висновку, що виходячи з аналізу положень ч.5-10 ст.79-1 ЗКУ підставою для формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення, є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різними за своєю суттю документами із землеустрою, не є тотожними за процедурою виконання цієї документації.

Таким чином, у залежності від того, яку земельну ділянку бажає отримати громадянин - він повинен дотриматися відповідної процедури та надати відповідні заяви та документи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою реалізації свого права на отримання земельної ділянки 12.02.2021 року подав клопотання відповідачу про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, на території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів).

Тобто заява подана про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на сформовану земельну ділянку з кадастровим номером. Між тим, на сформовані земельні ділянки подаються заяви про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу та встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Частиною 2 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17.12.2018 року (п.60-71) по справі №509/4156/15 зазначив, що ч.6 ст.118 ЗКУ передбачає відповідний перелік документів, що має бути поданий до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність. Отже, якщо особою, яка звернулася до відповідного суб`єкта владних повноважень виконані всі передумови для отримання відповідного дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, підстави для відмови у наданні такого дозволу відсутні.

Частиною 7 ст.118 ЗКУ перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним.

Разом з тим, з урахуванням наведеного, враховуючи обмежений строк розгляду клопотання, а також положення ч.6 ст.118 ЗКУ, яка містить імперативні вимоги щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб), Суд у контексті спірних правовідносин дійшов висновку, що недодержання вимог щодо змісту клопотання, ненадання належним чином оформлених графічних матеріалів або погодження землекористувача, якщо бажана земельна ділянка не є вільною, може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Таким чином, Верховний Суд надавши аналіз правовим нормам ЗКУ визначив взаємний обов`язок як громадянина, так і суб`єкта владних повноважень дотримуватись чітко норм законодавства.

Недотримання норм законодавства особою, яка звертається для вирішення питання до суб`єкта владних повноважень повинна дотримуватись вимог ЗКУ щодо обов`язковості додавання до клопотання зацікавленої особи графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Оскільки положення ЗКУ у разі недотримання заявником вимог ЗКУ не звільняє орган від прийняття рішення по суті заявленого клопотання у місячний строк, що може трактуватись як протиправна бездіяльність, Верховний Суд дійшов висновку, що це може бути самостійною підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Але у той же час вказав, що вказані мотиві повинні бути зазначені у рішенні суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не дотримана процедура звернення з відповідним клопотанням, зміст якого не відповідає вимогам закону, та у той же час відмова з підстав невідповідності місця розташування земельної ділянки відповідно до Генерального плану с. Олексанрівка не повною та зрозумілою, оскільки позивач звертався неодноразово до відповідача та не отримував такої відповіді. Мотиви прийнятого рішення повинні бути викладені повно із зазначенням в чому саме наявна невідповідність місця розташування генеральному плану або інших причин.

Надання відповідних документів до відзиву на позов не відповідає вимогам КАС України, оскільки метою адміністративного судочинства є перевірка легітимності прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності, тобто суд перевіряє законність прийнятого рішення.

Щодо оскаржуваного позивачем рішення, суд дійшов висновку про його неправомірність в силу його невмотивованості та відсутності підстав його прийняття. Інші питання в силу принципу розподілу влади при розгляді даної справи не можуть бути вирішені.

Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 року по справі №815/3799/17 зазначив, що задовольняючи позовну вимогу про зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії не є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Однак, колегія суддів Верховного Суду вважає такі висновки судів попередніх інстанцій передчасними.

Положеннями чинного законодавства чітко визначені, як підстави, порядок, строки, процедура надання відповідачем дозволу зацікавленим громадянам на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, так і чітко визначені для відповідача порядок, строки, відповідна процедура та підстави для відмови у наданні такого дозволу, та відповідно і форма прийнятих рішень.

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ст. 2 КАС України критеріям, не мають втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

У зв`язку із цим, суд вважає, що найбільш ефективним із можливих способів захисту порушеного права є визнання відмову відповідача протиправною, скасування його рішення та зобов`язання розглянути клопотання позивача повторно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобов`язання повторно розглянути клопотання позивача.

Частиною 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача витрат зі сплати судового збору в розмірі 450,00 гривень.

У відповідності з п.1 ч. 3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У той же час відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

На підтвердження розміру витрат зі сплати професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи представником надані копія договору про надання правової допомоги, опис послуг адвоката з погодженим розрахунком вартості послуг адвоката, Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги на суму 25 000 грн.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послу.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Суд критично ставиться до посилання адвоката, що підготовка адміністративного позову у вказаній зайняла у нього 6 годин робочого часу та вартість такої роботи становить 15000,00 грн. Дана адміністративна справи є типовою справою незначної складності. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, то представником позивача здійснюється велика кількість посилань на нормативно-правові акти, висновки Європейського суду з прав людини, Верховного суду України, Постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням того, що існує судова практика у цій категорії справи, і такі посилання додають лише кількісного обсягу позовній заяві.

Суд вважає необґрунтованим розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката, оскільки сума витрат на складання позовної заяви у розмірі - 15 000,00 грн, не є обґрунтованою у контексті дослідження обсягу таких послуг із урахуванням складності справи, а зазначені у Акті витрати на їх виконання є явно завищеними.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що справа є незначної складності, розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, адвокатом участь в судових засіданнях не приймалася, позовна заява подана через підсистему «Електронний суд», всі документи надсилалися електронною поштою. Вказане свідчить про те, що заявлені до відшкодування витрати на правову (правничу) допомогу є неспівмірним із обсягом наданих адвокатом послуг позивачу та ціною позову.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 25 000,00 грн є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору.

У пункті 269 Рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

На підставі вищезазначеного, враховуючи часткове задоволення по суті спору позовних вимог позивача, а також надані представником позивача докази на підтвердження здійснення відповідних витрат, суд вважає, що співмірним розміром судових витрат пов`язаних з витратами на професійну правничу допомогу є 1 000 грн, які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Також з урахуванням встановлених обставин на час прийняття даного рішення по справі відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області (вул. Степна, 4, с. Фонтанка, Одеська область, 67571) про визнання протиправним та рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №258-УІІІ «Про відмову громадянам України у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господартсва, на території Олександрійської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів);

Зобов`язати Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.02.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: за цільовим призначенням - землі запасу, комунальної форми власності, орієнтовною площею 2,00 га, що має кадастровий номер: :01:001:1841 (загальна площа 2,5216 га) та виділена на викопіюванні (для визначення місцезнаходження земельної ділянки), з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господартсва, на території Олександрівської сільської ради (що входить до Фонтанської сільської об`єднаної територіальної громади) Одеського району (раніше Лиманського) Одеської області (за межами населених пунктів).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати на судовий збір розмірі 450,00грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва