Справа № 420/9494/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9494/21
Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року про повернення позову Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанов

В С Т А Н О В И В:

04 червня 2021 року Виконавчий комітет Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (далі Виконавчий комітет Чорноморської міськради) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ примусового виконання рішень) в якому просив скасувати постанови:

- від 21.01.2021 №63101547 про повернення виконавчого документу стягувачу;

- від 06.05.2021 №65327617 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №63101547, виданої 24.09.2020;

У позовній заяві представник Виконавчого комітету Чорноморської міськради, вважаючи, що ним дотримані строки звернення до суду, вказав таке.

Так, на думку позивача, частина 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404) встановлює 10 робочих днів, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів для оскарження рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Позивач указує, що оскаржувану постанову від 06.05.2021 отримав 22.05.2021, що підтверджується копією поштового конверту та роздруківкою трекінгу відправлення ВАТ «Укрпошта» (а.с.9-10), а з постановою від 21.01.2021 ознайомився 24.05.2021 за допомогою реєстру виконавчих проваджень.

За таких обставин, як наголошує позивач, звернувшись до суду 04.06.2021 за захистом своїх прав, він дотримався строку, встановленого п.1 ч.2 ст.287 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року позов Виконавчого комітету Чорноморської міськради залишено без руху.

Залишаючи позов без руху, суд першої інстанції виходив із обізнаності позивача зі спірними постановами - 22.05.2021 та зверненням до суду - 04.06.2021, тобто з пропуском десятиденного строку, встановленого п.1 ч.2 ст.287 КАС України.

При цьому, як зазначив суд, клопотання про поновлення строку звернення до суду позивач не надав, а також не навів поважних причин пропуску такого строку.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції вказав, що позивачу слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду.

15 червня 2021 року Виконавчий комітет Чорноморської міськради звернувся до суду першої інстанції із заявою про усунення недоліку позову.

У цій заяві позивач вказав, що п.1 ч.2 ст.287 КАС України передбачено десятиденний строк для оскарження рішень органу державної виконавчої служби з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Водночас, ч.5 ст.74 Закону №1404 передбачає, що такий строк обчислюється не календарними, а робочими днями.

З посиланням на рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 №4-зп, Виконавчий комітет Чорноморської міськради вважає, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах, суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Враховуючи, що ч.5 ст.74 Закону №1404 прийнята пізніше, а саме: 02.06.2016, то до спірних правовідносин слід застосувати строк, передбачений цієї нормою (10 робочих днів).

Оскільки про спірні постанови стало відомо 24.05.2021, а позов подано 04.06.2021, тобто на десятий робочий день, строк звернення до суду не пропущений.

У зв`язку з цим, Виконавчий комітет Чорноморської міськради просив суд першої інстанції відкрити провадження у даній справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року позов Виконавчого комітету Чорноморської міськради повернуто позивачеві на підставі ч.2 ст.123 та п.1 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки позивачем не усунуто недоліки позову.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив про відсутність належних, достатніх та допустимих доказів, на підтвердження обізнаності позивача щодо спірних постанов, саме - 24.05.2021. До того ж, суд звернув увагу, що невстановлені і інші обставини, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду а також не наведено, існування будь-яких перепон у реалізації позивачем своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено.

Виконавчий комітет Чорноморської міськради, не погоджуючись з ухваленим рішенням, в апеляційній скарзі, вказує про порушення судом першої інстанції норм процесуального права та просить йог скасувати та ухвалити нове, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляції скаржник продовжує наполягати на тому, що строк звернення до суду з даним позовом ним не пропущений, оскільки до спірних правовідносин слід застосувати строк, передбачений частиною 5 статті 74 Закону №1404, яка передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Також апелянт наполягає на тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем не надано доказів, коли він отримав спірні постанови, оскільки до позову надавалась копія поштового конверту та роздруківка трекінгу відправлення ВАТ «Укрпошта», з яких вбачається, що початок перебігу строку слід рахувати з 24 травня 2021 року.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.312 КАС України, враховуючи, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви, справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для її часткового задоволення, з огляду на таке.

Як свідчать матеріали справи, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 06.05.2021 надійшла на адресу позивача 22.05.2021. Про це свідчить копія поштового конверту з номером ідентифікатора 574 та роздруківка з сайту ВАТ «Укрпошта» (а.с.9-10).

За ствердженням представника позивача, оскільки 22.05.2021 був вихідний день (субота) про постанову від 06.05.2021 він дізнався 24.05.2021 року у понеділок. Того ж дня, з Реєстру виконавчих проваджень, він дізнався про зміст постанови від 21.01.2021.

Позаяк дані твердження позивача підкріплені наведеними вище доказами, висновок суду першої інстанції про їх відсутність доказів, не відповідає обставинам справи.

До того ж, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції не навів чітких аргументів, за якими підставами, він дійшов висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Відповідно до позиції скаржника, ключовим спірним питанням є те, який строк звернення до суду слід застосувати у межах спірних правовідносин.

Так, на думку скаржника, такий строк регулюється ч.5 ст.74 Закону №1404, яка передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Між іншим, положення статті 287 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, унормовують, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Отже, наявний спір щодо обчислення відповідного строку у робочих днях або у календарних.

Вирішуючи дане проблемне питання, колегія суддів вважає необхідним звернутися до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 (справа № 920/149/18, провадження № 12-297гс18).

Зміст указаної постанови полягає в тому, що існують два законодавчі акти однакової юридичної сили, які встановлюють неоднаковий строк для оскарження дій державного виконавця щодо виконання судового рішення. Проте, встановлений процесуальним законодавством десятиденний строк звернення до суду щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця слід обраховувати у календарних днях.

Такий висновок Велика Палата обґрунтовувала таким чином.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 липня 1998 року № 11-рп/98 у справі щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України) зазначив: «Термін «дні», якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні.

Стаття 74 Закону № 1404-VІІІ регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів.

Так, відповідно до частини третьої статті 74 зазначеного Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Окрім того, наведена стаття регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й інших виконавчих документів.

Так, у частині першій статті 3 цього Закону серед інших виконавчих документів, примусове виконання яких здійснюється ДВС, перераховано: виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішення (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (пункти 3-9).

За проведеним аналізом даного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах, слід застосовувати статтю 287 КАС України, яка встановлює 10- денний строк звернення до суду, що обраховується календарними днями.

стаття 74 Закону № 1404-VІІІ є загальною нормою по відношенню до норм процесуальних кодексів різних юрисдикцій, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Досліджуючи питання чи дотримався позивач такого строку у межах спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Як вже було встановлено вище, про спірні постанови позивач дізнався 24.05.2021.

Ураховуючи вимоги ч.1 ст.120 КАС України, яка передбачає, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, відлік на оскарження спірних постанов почався з наступного дня 25.05.2021 та закінчився 03.06.2021.

Однак, з даним позовом позивач звернувся 04.06.2021, тобто із пропуском десятиденного строку звернення до суду, встановленого п.1 ч.2 ст.287 КАС України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини «Стаббігс та інші проти Великобританії» визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

За правилами ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи викладене, а також те, що позивач, звертаючись з даним позовом до суду першої інстанції, не надав, на вимогу суду, заяву про поновлення строку, останній правомірно повернув позивачеві позовну заяву, на підставі ч. ч. 1, 2 ст.123 та п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Однак, колегія суддів зауважує, що приймаючи по суті правильне процесуальне рішення, суд першої інстанції не навів аргументів, які стали підставою для його прийняття.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права.

Враховуючи норму даної статті, колегія суддів вважає необхідним змінити мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції та викласти її в редакції цієї постанови.

Розподіл судових витрат, за результатами апеляційного провадження, відповідно до статті 139 КАС України, не проводиться.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області задовольнити частково.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року про повернення позову Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанов змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 22.10.2021 року.