Справа № 520/18549/2020
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 р.Справа № 520/18549/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.06.21 року по справі № 520/18549/2020

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової Частини НОМЕР_1 ( далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просив:

- зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити на користь позивача грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно відповідно до норм забезпечення, а саме вартість: костюм літній польовий - два комплекту, білизни натільної демісезонної - два комплекту, шкарпетки зимові - чотири пари.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись з даною ухвалою суду позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції помилково застосовано ч.5 ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) у відносинах із проходження публічної служби та вказано, що строк звернення складає один місяць. Вказав, що у спірних правовідносинах суд мав керуватися ч. 2 ст.233 Кодексу законів про працю України ( далі- КЗпП України), яка передбачає право на звернення до суду без обмеження будь-яким строком. Зазначив, що під час проходження служби він набув право на отримання речового майна, а при звільненні право на отримання грошової компенсації за його неотримання. Зауважив, що суд не може застосувати місячний строк звернення до суду як підставу для залишення позову без розгляду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу. Посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.08.2018 у справі №826/27427/15, у постанові від 26.02.2020 у справі № 810/451/17, у постанові від 30.07.2020 у справі № 820/5767/17.

31.08.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху , у зв`язку із несплатою судового збору.

17.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/18549/2020 після усунення недоліків апеляційної скарги.

06.10.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які відповідач посилається в апеляційній скарзі, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

06.06.2019 наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 107-РС ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас (за станом здоров`я) пп.б п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обв`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII ( далі Закон № 2232).

06.06.2019 наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 123 ОСОБА_1 звільньнено ( за станом здоров`я) з військової служби та виключено зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 .

08.08.2019 ОСОБА_2 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із заявою про надання речового атестату станом на 06.06.2019

27.08.2019 у відповідь на заяву позивача відповідачем направлено лист №116/10/2/3/480 з копією речового атестату від 17.08.2019 № 60 та копією довідки від 12.08.2019 №57.

Вважаючи, що відповідачем не в повному обсязі нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом.

Залишаючи без руху позову заяву суд виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано жодних доказів поважності причин такого пропуску.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби грошової компенсації вартості речового майна, яким він не був забезпечений під час проходження військової служби.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Як встановлено судовим розглядом 27.08.219 на адресу позивача від ВЧ НОМЕР_1 у відповідь на заяву про надання речового атестату від 08.08.2019 (станом на 06.06.2019) надійшов лист №116/10/2/3/480 з копією речового атестата від 17.08.019 № 60 та копією довідки від 12.08.2019 про вартість речового майна, що належить до видачі старшому сержанту ОСОБА_1 ( у додатках), з яких йому стало відомо, що командування ВЧ НОМЕР_1 під час нарахування грошової компенсації за неотримане речове майно не нарахувало та не сплатило вартість визначеного речового майна, про що зазначено самим позивачем в адміністративному позові.

Однак з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії лише 21.12.2020 ( вх.№ 01-25/101127/2020).

Враховуючи дату, коли позивач дізнався про порушення свого права та дату подання адміністративного позову, колегія суддів дійшла висновку про пропуск ним строку звернення до суду, визначеного ст.122 КАС України.

Перевіряючи поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду колегія суддів виходить з виходить з наступного.

Згідно з ч.1,2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, законодавством регламентовано спеціальний місячний строк оскарження до суду рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про звільнення з публічної служби, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Як встановлено судовим розглядом в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачем зазначено, що грошова компенсація військовослужбовця за неотримане речове майно є складовою заробітної плати і оскільки спеціальним законодавством не передбачено інші строки звернення до суду про стягнення компенсації за неотримане речове майно, то в цьому випадку необхідно керуватися ч. 2 ст.233 КЗпП України, відповідно до положень якої працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної палати без обмеження будь-яким строком.

Колегія суддів зазначає, що строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені ст. 122 КАС Україн і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців

Враховуючи визначену у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, колегія суддів зазначає, що спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною 5 ст. 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.05.2021 у справі №380/5093/20, яку суд з огляду на приписи ч.5 ст.242 КАС України, застосовує до спірних правовідносин.

З огляду на викладене та враховуючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом не може визнати поважними, а також про те, що позивачем не надано до суду жодних доказів того, що саме йому перешкоджало звернутися до суду зі спірного питання протягом цих років після звільнення.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції помилково застосовано ч.5 ст.121 КАС України у відносинах із проходження публічної служби та вказано, що строк звернення складає один місяць, колегія суддів визнає помилковими з підстав, наведених вище.

Щодо твердження скаржника про те, що суд не може застосувати місячний строк звернення до суду як підставу для залишення позову без розгляду у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу колегія суддів зазначає, що компенсації за неотримане речове майно за своєю правовою природою є окремим видом належних військовослужбовцю сум та належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України. З урахуванням правової природи грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплатити компенсації за неотримане речове майно є місячний строк, установлений ч.5 ст. 122 КАС України.

Вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24.06.2021 у справі №№380/6442/20, які суд, з огляду на приписи ч.5 ст. 242 КАС України, враховує при вирішенні спірних правовідносин.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 25.08.2018 у справі №826/27427/15 колегія суддів відхиляє як таку, що стосується інших обставин справи.

Щодо посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові у постанові від 30.07.2020 у справі № 820/5767/17 колегія суддів зазначає, що вони є такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, а тому застосовує до спірних правовідносин правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 24.06.2021 у справі №№380/6442/20, у постанові від 26.05.2021 у справі №380/5093/20.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року по справі № 520/18549/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 23.10.2021 року