Справа № 380/965/20
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року

справа №380/965/20

провадження № П/380/988/20

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді- Брильовського Р.М.,

при секретарі судових засідань - Ізьо М.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представника позивача - Вернієвська О.Б.

представника відповідача - Венгжин О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що роботодавцем не було дотримано вимог чинного законодавства щодо переважного права працівника на залишення на роботі, так як не було здійснено порівняння кваліфікації та продуктивності праці працівників адміністрації, стажу роботи, сімейного стану, тощо. Вказує, позивачу не було запропоновано з дня попередження до дня звільнення вакантні посади, які вона могла би обійняти, не зважаючи на те, що такі вакансії існували в цей період. ОСОБА_1 стверджує, що її не попереджено про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (попередження від 30.10.2019 року, наказ про звільнення від 26.12.2019року). Позивач вважає, що вона була безпідставно звільнена з роботи та з порушенням гарантій щодо переважного права на залишення на роботі та можливості працевлаштування на вакантних посадах. Відтак, позивач свої вимоги вважає повністю обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідач вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, подав відзив на позов. Дрогобицька районна державна адміністрація Львівської області зазначає, що відповідно до штатного розпису апарату райдержадміністрації, який вводиться в дію з 01.01.2020 року в відділі ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації залишаються посади: начальника відділу, головного спеціаліста (1), відповідно скорочуються посади спеціаліста та головного спеціаліста (1), які були затверджені штатним розписом згідно розпорядження від 26.02.2019 року №75 «Про введення в дію з 1 січня 2019 року штатного розпису апарату Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області на 2019 рік». Двохмісячний термін попередження про наступне вивільнення витримано, оскільки попередження позивач отримала 30 жовтня 2019 року, а наказом керівника апарату від 26.12.2019 року №175-К-1 ОСОБА_1 звільнено з роботи. 30.10.2019 позивача повідомлено про те, що станом на 30.10.2019 року відсутні будь-які вакантні посади у Дрогобицькій районній державній адміністрації. Вакантними посадами, які виникали в період з 30.10.2019 року до 01.01.2020 року були посади: голови Дрогобицької районної державної адміністрації; головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату Дрогобицької районної державної адміністрації; державного реєстратора прав на нерухоме майно. Посада державного реєстратора прав на нерухоме майно позивачу не пропонувалась з огляду на те, що остання не відповідала Кваліфікаційним вимогам до державного реєстратора. Посада головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату Дрогобицької районної державної адміністрації не пропонувалась, оскільки державний службовець може бути переведений на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей, а проведення конкурсу здійснюється відповідно до визначених в установленому законом порядку вимог до професійної компетентності кандидата на зайняття вакантної посади державної служби за результатами оцінювання його особистих досягнень, знань, умінь і навичок, моральних і ділових якостей для належного виконання посадових обов`язків. Відповідач вважає, що звільнення ОСОБА_1 зі займаної посади відбулося відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому, підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 3.02.2020 відкрито провадження у справі № 380/965/20 в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 зупинено провадження у справі № 380/965/20 за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до набрання законної сили рішенням у справі № 380/932/20 за позовом ОСОБА_2 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про скасування розпоряджень і наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 поновлено провадження у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18.03.2021 зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі №380/932/20.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26.08.2021 поновлено провадження у справі.

26.08.2021 протокольною ухвалою суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів, наведених у відзиві, просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши доводи представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які позивач та відповідач посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перед звільненням працювала на посаді спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації з 29.06.2016.

30.10.2019 року позивача ознайомлено з попередженням про наступне вивільнення згідно з пунктом 1 статті 40 КзПП, пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», яке відбудеться 31.12.2019 року та одночасно повідомлено про те, що станом на 30.10.2019 року відсутні будь-які вакантні посади у Дрогобицькій районній державній адміністрації.

Наказом керівника апарату від 26.12.2019 року №175-К-1 «Про звільнення ОСОБА_3 » ОСОБА_1 звільнено з посади спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації, у зв`язку із скороченням чисельності та штату 31 грудня 2019 року на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач, вважаючи наказ на її звільнення протиправними, звернулась з відповідним позовом до адміністративного суду.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАСУ) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Щодо дотримання вимог законодавства під час оформлення на вручення попередження про наступне вивільнення 30.10.2019 року, то суд зазначає, що процедура із здійснення заходів у Дрогобицькій районній державній адміністрації по зміні чисельності працівників та штатної структури розпочалася наприкінці 2019 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 листопада 2019 року № 926 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 р. № 746» внесено зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року №91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» та значно зменшено чисельність працівників районних держадміністрацій.

Розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 30.10.2019 року №1214/0/5-19 Про затвердження граничної чисельності працівників апаратів районних державних адміністрацій та їх структурних підрозділів, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2014 року №91 (зі змінами), було зменшено граничну чисельність працівників апарату та структурних підрозділів районних державних адміністрацій.

На виконання вказаного розпорядження Дрогобицькою районною державною адміністрацією було видано розпорядження від 30.10.2019 року №374 Про впорядкування структури районної державної адміністрації та введення в дію нових штатних розписів.

Відповідно до вказаного розпорядження в структурі апарату адміністрації та в структурі районної державної адміністрації з 01.01.2020 року було утворено відповідні структурні підрозділи й затверджено їх граничну чисельність.

Окрім того, розпорядженням Львівської обласної державної адміністрації від 21.11.2019 року №1366/05-19 було внесено зміни до розпорядження від 30.10.2019 року №1214/0/5-19 у частині зменшення чисельності працівників.

У зв`язку з чим, Дрогобицькою районною державною адміністрацією було видано розпорядження від 11.12.2019 року №432, яким внесено зміни у розпорядження від 30.10.2019 року №374, і розпорядження від 23.12.2019 року №452, яким затверджено та введено в дію з 01.01.2020 року штатні розписи апарату та структурних підрозділів адміністрації.

Як вбачається із штатного розпису апарату райдержадміністрації, який вводиться в дію з 01.01.2020 року в відділі ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації наявні посади: начальника відділу (1), головного спеціаліста (1).

Посада спеціаліста, на якій працювала ОСОБА_1 була скорочена і в новому штатному розписі на 2020 рік відсутня.

Судом установлено, що позивач була повідомлена про наступне вивільнення (з 31.12.2019 року), шляхом проставляння 30.10.2019 року підпису на відповідному письмовому попередженні. При цьому, в попередженні вказано, що станом на 30.10.2019 року у Дрогобицькій районній державній адміністрації відсутні будь-які вакантні посади.

Згідно з абзацом 3 статті 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до пункту 1 абзацу 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 цієї ж статті, звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч.3 ст.49-2 Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим, відповідно до статті 48 Закону України Про зайнятість населення, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, реорганізація в державному органі, яка супроводжувалася змінами в організації виробництва і праці, передбачає обов`язок роботодавця дотриматися вимог закону щодо працевлаштування вивільнюваних працівників, а також виконати вимоги щодо визначення працівників, які мають переважне право на залишення на роботі, та отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення, у разі якщо працівник є її членом.

Зважаючи на що, суд відзначає, що виходячи з нормативного тлумачення п.1 ч.1 ст.40, ч.ч.1, 3 ст.49-2 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Аналогічна правова позиція висловлена в низці постанов Верховного Суду, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №819/691/17, від 08.05.2019 року у справі №06/1175/17, від 11.03.2020 року у справі №813/1220/16, від 23.12.2020 року у справі №500/1344/19.

Згідно зі статтею 49-2 Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Суд зазначає, що у вказаному випадку ОСОБА_1 була попереджена про наступне вивільнення в установлений законом строк, при цьому їй також було повідомлено про відсутність вакантних посад у районній державній адміністрації станом на день попередження.

Статтею 42 даного Кодексу встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з ч.2 цієї ж статті, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1)сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2)особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3)працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4)працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5)учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7)працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8)особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9)працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10)працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Тобто, для реалізації переважного права на залишення на роботі слід у першу чергу здійснити аналіз і порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників серед працівників за однорідними посадами й, встановивши вищу або рівну продуктивність праці чи кваліфікацію ОСОБА_1 із такими працівниками чи працівником, застосувати відповідні гарантії (щодо переважного права на залишення на роботі).

Однак, у вказаному випадку ці вимоги було виконано відповідачем і звільнення позивача, у зв`язку зі скороченням відбулося з дотриманням цих гарантій, оскільки ОСОБА_1 працювала на посаді спеціаліста відділу ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації і така посада в штатному розписі була одна.

Суд наголошує, що роботодавець повинен здійснити аналіз і порівняння продуктивності праці і кваліфікації працівників серед працівників за однорідними посадами, а однорідних посад з позивачем (спеціаліста) у цьому випадку не існувало.

Оскільки в межах однієї і тієї ж структурної одиниці суб`єкта владних повноважень є різні рівні посад (начальник відділу, головні спеціалісти, спеціаліст), в тому числі за змістом і обсягом повноважень та функціональних обов`язків, вірним і однаковим, на переконання суду, буде мати місце порівняння рівня «кваліфікація» і «продуктивність праці» лише в межах однакових посад, з однорідними функціональними і посадовими обов`язками.

Тому твердження позивача про недотримання відповідачем вимог статті 42 КЗпП України при розгляді питання про звільнення ОСОБА_1 є голослівним та необґрунтованим.

Що стосується питання непропонування відповідачем вакантних посад позивачу суд зазначає наступне.

Як слідує із нормативного тлумачення частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому, припинення державної служби з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців можливе тільки у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі відповідно до кваліфікації державного службовця.

Як було вище зазначено у штатному розписі апарату райдержадміністрації, який вводиться в дію з 01.01.2020 року в відділі ведення Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації були наявні посади: начальника відділу (1), головного спеціаліста (1).

Вакантними посадами, які виникали в період з 30.10.2019 року до 01.01.2020 року були посади:

1.голови Дрогобицької районної державної адміністрації;

2.головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату Дрогобицької районної державної адміністрації;

3.державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Суд встановив, що посада державного реєстратора прав на нерухоме майно позивачу не могла пропонуватись з огляду на те, що позивач не відповідає Кваліфікаційним вимогам до державного реєстратора, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2015 року №2790/5 ( в редакції наказу Міністерства юстиції України від 04.11.2019 року №3388/5), а саме: у позивача відсутній стаж роботи у сфері права не менше трьох років або на посаді державного реєстратора чи і виконання функцій державного реєстратора не менше одного року; успішне проходження спеціальної перевірки діяльності державного реєстратора в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в порядку здійснення контролю, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Посада головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату Дрогобицької районної державної адміністрації та голови Дрогобицької районної державної адміністрації не пропонувалась з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 41 Закону України «Про державну службу» державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Крім того, суд зазначає, що керівник апарату відповідача в межах повноважень визначених статтею 17 Закону України «Про державну службу» оголосив конкурс на зайняття вакантної посади головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату Дрогобицької райдержадміністрації.

ОСОБА_1 не подала документи для участі у конкурсі на зайняття вакантної посади головного спеціаліста з питань оборонної та мобілізаційної роботи апарату Дрогобицької райдержадміністрації.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах орган призначення не мав об`єктивної можливості запропонувати вакансії роботи, яку позивач могла б виконувати з урахуванням її фахової освіти, професійних знань і спеціальності, здобутої кваліфікації і отриманого досвіду за відповідним видом функціональних обов`язків.

Отже твердження позивача щодо неправомірності її звільнення та незабезпечення роботою на іншій посаді є необґрунтованим та таким, що не заслуговує на увагу.

Суд зазначає, що визначеними законодавством, що регулює спірні правовідносини, правилами передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу.

Суд погоджується з твердженням відповідача про те, що законодавчо визначено лише таку можливість державного службовця, реалізація якої залежить від наявності певних необхідних умов. При цьому, законодавством не покладено на роботодавця безальтернативного обов?язку щодо такого переведення працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні від 4 вересня 2019 р. №6-р(ІІ)/2019 констатує, що всі трудові відносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин. Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці.

У § 49 Рішення у справі «Пічкур проти України» від 7 листопада 2013 року Європейський суд з прав людини акцентував увагу на тому, що відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимної мети або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною метою.

Відповідно до ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Україною Постановою ВР N 3933-XII ( 3933-12 ) від 04.02.94, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

Конституційний Суд України вказував, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі працівників повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими (абзац сьомий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Суд дійшов висновку про те, що наказ Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області від 26.12.2019 №175-К-1 «Про звільнення ОСОБА_3 » про звільнення позивача з посади спеціаліста відділу Державного реєстру виборців апарату райдержадміністрації прийнято відповідачем з урахуванням усіх обставин, обґрунтовано, та відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 139 КАС України судовий збір з сторін не стягується.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Дрогобицької районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано судом 23.10.2021.

Суддя Р.М. Брильовський