Справа № 522/3060/20
Суддя: Абухін Р. Д.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/3060/20
Провадження № 2а/522/5721/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Баланюк Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження.

В обґрунтування позову зазначив, що він є громадянином Сирійської Арабської Республіки. 14.02.2020 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення №78 про його примусове повернення в країну походження та зобов`язано його залишити територію України в строк до 14 березня 2020 року.

Вказує, що зазначене рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийняте з порушенням ч. 1 ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки наразі у країні його походження відбуваються військові дії, які можуть загрожувати життю, безпеці та свободі позивача.

Крім того посилався на постанову Верховного суду від 06.03.2019 року у справі № 815/1000/17, де зазначено, що на даний час офіційною позицією Управління Верховного комісара Організації Об`єднаних націй державам-членам ООН рекомендовано у зв`язку із проведенням постійних бойових дій у Сиріїї з березня 2011 року, які продовжуються і дотепер, ввести тимчасовий мораторій на всі повернення до Сирії до моменту, коли ситуація в країні дозволятиме безпечне та гідне повернення.

Посилаючись на зазначене, просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській № 78 від 14.02.2020 року про його примусове повернення в країну походження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.02.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за вказаним позовом.

Від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивач перебуває на території України без законних на те підстав, порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування в Україні, у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності. Позивач розумів, що він є нелегальним мігрантом. Термін дії довідки про звернення за захистом в Україні серії 005298 закінчився 10.01.2017 року. У позивача була можливість легалізувати своє перебування на території України, якою він не скористався, у зв`язку з чим порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тому рішення про примусове повернення в країну походження було прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення та відповідно до вимог чинного законодавства.

До відзиву відповідачем було долучено копію особової справи позивача.

Сторони по справі до судового засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача позов підтримав, представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сирійської Арабської Республіки.

14.02.2020 року було виявлено громадянина Сирійської Арабської Республіки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході перевірки законності перебування на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, що він прибув в Україну 04.09.2012 року легально через КПП « Бориспіль».

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 14.02.2020 ПН МОД №002543, винесену на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МОД № 002528 громадянина Сирії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Позивач звертався до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

Відповідно до Наказу ГУ ДМС України в Одеській області від 20.03.2017 року №53 було призупинено розгляд заяви про визнання біженцем, або особою яка потребує додаткового або тимчасового захисту.

14.02.2020 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення № 78 про примусове повернення позивача в країну походження та зобов`язано його залишити територію України у термін до 14.03.2020 року, оскільки останній своїми діями порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (надалі Закон № 3773-VI).

Згідно з ч. 1 ст. 26 цього Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Крім того, згідно п. 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Предметом спору у даній справі є перевірка правомірності прийнятого міграційним органом рішення про примусове повернення позивача в країну походження.

З матеріалів справи слідує, що позивач є громадянином Сирійської Арабської Республіки, легально прибув до України у 2012 році.

При цьому, позивача виявлено міграційним органом у лютому 2020 року та як наслідок, розпочато процедуру його примусового повернення до країни походження у зв`язку з порушенням міграційного законодавства України.

Разом з тим, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Із змісту Рекомендацій УВКБ ООН з питання міжнародного захисту відносно осіб, що залишають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IV, листопад 2015 року) вбачається, після видання УВКБ ООН у жовтні 2014 року «Рекомендацій з питання міжнародного захисту щодо осіб, які покидають Сирійську Арабську Республіку (Редакція IІI)» ситуація в Сирії щодо безпеки, дотримання прав людини, переміщення і гуманітарних потреб продовжує погіршуватися, сторони конфлікту вчиняють військові злочини та грубі порушення прав людини, в тому числі деякі рівнозначні злочинам проти людяності, ігнорують особливий режим захисту, наданий лікарням, школам, медичному персоналу, працівникам гуманітарних організацій, тощо.

Також у Рекомендаціях, зазначено, що майже всі райони країни охоплені насильством, що розгортається між різними учасниками конфліктів, які частково взаємно накладаються один на одного. Країна сильно роздроблена, оскільки сторони конфлікту, в тому числі Збройні Сили Сирії, угруповання «Ісламська держава Іраку», антиурядові збройні групи і курдські сили («Загони народної самооборони», ЗНС), здійснюють контроль над різними регіонами країни, вчиняючи на них свій вплив. Оскільки міжнародні зусилля щодо припинення конфлікту в Сирії результатів досі не принесли, його активне продовження тягне за собою руйнівні наслідки для сирійського населення, в тому числі, зростання кількості жертв серед цивільного населення, масштабне переміщення людей всередині країни та за її межі, а також безпрецедентну за масштабами гуманітарну кризу. Кількість осіб, загиблих у результаті конфлікту оцінюється від 145 до більш ніж 250 тисяч осіб. Найбільша кількість документально зафіксованих жертв було зареєстровано в провінції Риф Дамаск; далі за кількістю жертв йдуть провінції Алеппо, Хомс, Ідліб, Дера та Хама.

Резолюцією № 2314 (2016), прийнятою Радою Безпеки на 7798 засіданні 31 жовтня 2016 року, висловлено тривогу в зв`язку з тим, що через застосування хімічних отруйних речовин в якості зброї в Сирійській Арабській Республіці продовжують гинути і отримувати каліцтва цивільні особи.

У Доповіді Незалежної міжнародної комісії по розслідуванню подій у Сірійській Арабській Республіці від 01.02.2018, вказується, що: 65. Цивільні особи як і раніше піддаються довільних затримань, тортурам і утриманню під вартою в нелюдських умовах на всій території Сирійської Арабської Республіки. Всі сторони конфлікту регулярно відмовляють особам, яких тримають під вартою, в праві на належну судову процедуру і справедливий судовий розгляд. 72. З самого початку сирійського конфлікту однієї з його гротескних рис є напади усіх боків на цивільні і об`єкти, що охороняються в порушення міжнародного гуманітарного права. Лікарні, місця відправлення культу, центри цивільної оборони, густонаселені житлові райони, будинки, булочні, ринки і в меншій мірі школи руйнуються дощенту в результаті невибіркових нападів або, що трапляється ще більш часто, навмисно стають мішенню для нападу.

У Доповіді Генерального секретаря про здійснення резолюцій Ради Безпеки ООН 2139 (2014) 2165 (2014), 2191(2014) 2258 (2015) та 2332 (2016) від 16.11.2017 вказано, що в результаті бойових дій, що ведуться в цих районах і на всій території Сирії, як і раніше завдається шкода цивільним особам та об`єктам цивільної інфраструктури, таким як школи і лікарні. Протягом усього звітного періоду бойові дії тривали в мухафазах Дамаск, Риф-Дамаск, Хама, Дераа, Ель- Кунейтра , Алеппо, Ідліб, Хомс, Латакія, Ракка і Дейр-ез-Зор.

Європейський суд з прав людини у справі Суфі і Елмі проти Сполученого Королівства (8319/07 та 11449/07) зазначив, що повернення особи у ситуацію громадянської війни може складати загрозу тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (п.п. 217-241). Суд зазначив, що критеріями для оцінки інтенсивності/напруженості загального насилля в країні з військовим конфліктом є: чи сторони конфлікту використовують методи або тактики війни, які збільшують ризик втрат серед цивільного населення або які були безпосередньо спрямовані проти цивільного населення; чи використання таких методів та/або тактик застосовувались усіма сторонами конфлікту; чи конфлікт був локалізованим чи всеохоплюючим; кількість осіб, яких було вбито, поранено або які були переміщені в результаті боротьби.

Отже, існують загальновизнані офіційні документи, які підтверджують факти того, що в країні походження позивача триває військовий конфлікт та існує ситуація загальнопоширеного насильства, які, в свою чергу, можуть становити загрозу життю, безпеці чи свободі позивача.

Відтак, зважаючи на ситуацію загальнопоширеного насильства в Сирії, що підтверджується Рекомендаціями УВКБ ООН, а також враховуючи заборону, передбачену приписами ч. 1 ст. 31 Закону № 3929-XII, щодо примусового повернення іноземця де його життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту, суд вважає необґрунтованим рішення відповідача щодо примусового повернення позивача до Сирійської Арабської Республіки.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 127/26552/16-а.

Суд наголошує, шо неможливість повернення до країни, в якій заявнику буде загрожувати насилля, підтверджується і практикою Європейського Суду з прав людини. Так, ЄСПЛ у рішенні «Л.М. та інші проти Росії» від 15.10.2015 (заяви № 40081/14, 40088/14 та 40127/14) дійшов висновку, що твердження заявників про те, що їх повернення до Сирії було б порушенням статей 2 та/або 3, були обґрунтованими через рівень інтенсивності конфлікту в Сирії, оскільки заявники є з Алеппо та Дамаску там, де відбувалися особливо важкі бої, адже це молоді люди, яким особливо загрожує затримання та жорстоке поводження, згідно з даними Human Rights Watch. Тому Суд постановив, що висилка заявників до Сирії буде порушувати статті 2 та 3.

В даному випадку, суд враховує посилання відповідача на те, що позивач не має легальних підстав перебувати на території України, чим порушує відповідне міграційне законодавство.

Проте, інформація щодо проведення на території Сирії військових дій належить до загальновідомої інформації.

При цьому, аналіз зібраної інформації щодо Сирії, дає серйозні підстави вважати, що особа, тільки своєю присутністю протягом будь-якого відрізка часу у Сирії, стикається з реальним ризиком шкоди, що загрожує життю або особистій недоторканності.

За таких обставин, суд вважає, що оскаржуване рішення міграційного органу прийняте без належного дослідження інформації по країні походження позивача, а також без врахування того, що повернення позивача до Сирії загрожуватиме його життю, з огляду на мотивування звернення позивача до суду за захистом саме побоюваннями повертатися у країну громадянської належності у зв`язку з ситуацією загальнопоширеного насильства в ній.

Відповідач належним чином не дослідив, який рівень небезпеки для позивача існує у випадку повернення до країни походження та не проаналізував належним чином інформацію, а також не врахував поточної та актуальної інформації по ситуації в Сирії й не спростував можливість загрози життю позивача, його безпеці чи свободі в країні походження в разі повернення, що не відповідає вимогам статті 3 Європейської конвенції з прав людини, яка забороняє вислання осіб у країну, де вони можуть зазнати переслідувань, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження.

Доводи відповідача не спростовують незаконність рішення про примусове повернення позивача у країну походження.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 72-73, 79, 90, 241-246, 286, 293 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну походження, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС в Одеській області рішення №78 від 14.02.2020 року про примусове повернення громадянина Сирії ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 25.10.2021 року.

Суддя Р.Д. Абухін

21.10.21