Справа № 440/7571/20
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 жовтня 2021 р.Справа № 440/7571/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Головного управління ДПС у Полтавській області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року по справі № 440/7571/20

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової служби України , Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України , Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.

26.04.2021 р. на зазначене рішення суду Головним управлінням Державної податкової служби у Полтавській області подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху через не сплату судового збору та надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення її без руху.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021р. апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 по справі № 440/7571/20 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії повернуто скаржнику.

30.08.2021 р. Головним управлінням ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192) повторно направлено до Полтавського окружного адміністративного суду апеляційну скаргу на зазначене рішення. Апелянт також просить суд поновити пропущений строк на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача про поновлення строку не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 р. було розглянуто у відкритому судовому засіданні, повний текст рішення виготовлено 31.03.2021 р.

Апеляційна скарга вдруге направлена до суду 30.08.2021 р., про що свідчить штамп, вказаний на апеляційній скарзі, тобто вже після закінчення встановленого процесуальним законом тридцятиденного строку на її подання, які вираховуються з дати повного тексту рішення.

В обґрунтування заяви про поновлення строку та поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції заявник апеляційної скарги зазначає, що апеляційна скарга вперше була подана 26.04.2021 року, у терміни, визначені ч. 1 ст. 295 КАС України. Однак ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.05.2021, яка отримана 04.06.2021 за №13829/5/16-31, апеляційну скаргу було залишено без руху, у зв`язку з тим, що потрібно було доплатити 270,00 грн до вже сплаченого судового збору. У зв`язку з відсутністю коштів в певний період часу (виписки з рахунків надаються), ГУ ДПС у Полтавській області не мало змоги виконати вимоги ухвали Другого апеляційного адміністративного суду та доплатити судовий збір, тому Відповідач направив клопотання про продовження терміну усунення недоліків №9189 від 14.06.2021 року. Ухвали про відмову або задоволення клопотання ГУ ДПС Полтавській області на адресу Відповідача не надходила. Однак при моніторингу Єдиного державного реєстру судових рішень, виявили, що ухвалою Другої апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021 року у задоволенні клопотання було відмовлено, а апеляційну скаргу повернуто скаржнику, однак наголошує на тому, що станом на дату подання даної апеляційної скарги ухвалу Другого апеляційної адміністративного суду від 18.06.2021 року ГУ ДПС у Полтавській області не отримувало.

Враховуючи вищенаведене просить поновити строк на подання апеляційної скарги відповідно до ч. 3 cm. 295 КА України.

До апеляційної скарги додає платіжне доручення № 1775 від 17.08.2021р. про сплату 270, 00 грн. Також скаржник додає копії виписок по рахунках від 04.06.2021р., 07.06.2021, 08.06.2021, 09.06.2021, 18.06.2021, 22.06.2021, 24.06.2021, 29.06.2021, 30.06.2021, 02.07.2021.

Необхідно зауважити, що поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Частиною першої статті 121 КАС України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною першою статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого Кодексом адміністративного судочинства України строку апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Пунктом 1 частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що однією з вимог апеляційної скарги визначено надання документа про сплату судового збору.

Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.

Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб`єктами, що реалізують свою владну компетенцію.

Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.

Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».

Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом, і орган доходів і зборів зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Довготривала процедура погодження та сплати судового збору, не може бути визнана поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Окрім того, відповідачем не надано доказів вжиття заходів, направлених на своєчасну подачу апеляційної скарги, які свідчили б про сумлінне та добросовісне ставлення суб`єкта владних повноважень до виконання процесуального обов`язку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав визнавати поважними причини пропуску відповідачем процесуального строку, встановленого законом, на апеляційне оскарження вищезазначеного судового рішення, оскільки заявником не надано доказів, які би безспірно посвідчили цю обставину.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 804/958/17 (К/9901/60991/18).

Колегія суддів зазначає, що належних доказів в підтвердження скрутного матеріального становища в період з 29.03.2021 (дата винесення оскаржуваного рішення) до 18.08.2021 р. (дата платіжного доручення), матеріали справи та апеляційна скарга не містить.

Надані копії виписок по рахунках від 04.06.2021р., 07.06.2021, 08.06.2021, 09.06.2021, 18.06.2021, 22.06.2021, 24.06.2021, 29.06.2021, 30.06.2021, 02.07.2021 стосуються наявності коштів на сплату судового збору, виключно станом на один конкретний день (04.06.2021р., 07.06.2021, 08.06.2021, 09.06.2021, 18.06.2021, 22.06.2021, 24.06.2021, 29.06.2021, 30.06.2021, 02.07.2021), а не всього періоду пропуску строку на апеляційне оскарження.

Жодних інших обґрунтувань, які б підтверджували поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, апелянт не наводить.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні довідки казначейства (виписки по рахунках) з яких би вбачалось, що кошти спеціального фонду за КЕКВ 2800 для сплати судового збору в період з дати винесення рішення (29.03.2021 р.) по дату сплати судового збору (18.08.2021 р.) були відсутні (крім виписок по рахунках від 04.06.2021р., 07.06.2021, 08.06.2021, 09.06.2021, 18.06.2021, 22.06.2021, 24.06.2021, 29.06.2021, 30.06.2021, 02.07.2021).

Обставини, пов`язані з фінансуванням, відсутність коштів для сплати судового збору, довготривала процедура погодження та сплати судового збору не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку апеляційного оскарження та, як наслідок, не є підставою для порушення принципу правової визначеності щодо остаточного рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №810/3131/17, від 05 лютого 2019 року у справі №826/11314/17, від 23 липня 2020 року у справі №560/3519/18 та від 16 березня 2021 року у справі №640/7145/19 який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Щодо посилання відповідача на не отримання ним ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2021р. про повернення апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

У своєму рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008 Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поруч з цим, слід зауважити, що скаржник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від дій, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 року у справі "Компанія "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А." проти Іспанії1).

Жодних доказів вжиття скаржником заходів задля того щоб дізнатись про стан розгляду його апеляційної скарги (як то заява про видачу копію рішення тощо) матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і скаржником.

На переконання колегії суддів, при належному добросовісному відношенні скаржник не був позбавлений можливості ознайомитись з ухвалами суду апеляційної інстанції після їх оприлюднення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не залежно від того чи отримував скаржник ухвалу про повернення апеляційної скарги, отримуючи ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху заявник повинен вчиняти активні дії по її виконанню. Проте, з матеріалів справи не вбачається що скаржником такі дії вичинялись.

Також колегія суддів зазначає, що Головне управління ДП у Полтавській області, має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд із іншими учасниками справи, діє як суб`єкт владних повноважень й, до того ж, є бюджетною установою, яка фінансується з Державного бюджету України, в тому числі щодо видатків на сплату судового збору, а відтак неналежне фінансування податкового органу, що, в свою чергу, зумовило неможливість виконання вимог ухвал про залишення апеляційної скарги без руху, і, як наслідок,

Інших обґрунтувань та належних доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, заявником не надано, відсутні такі докази і в матеріалах справи.

Враховуючи пропуск строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та відсутність належних доказів в підтвердження заявленого клопотання, які перешкоджали поданню апеляційної скарги, на підставі матеріалів справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання заявника про поновлення процесуального строку для подання апеляційної скарги з підстав, що наведені апелянтом в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та з урахуванням наданих ним документів, які не завірені належним чином.

За таких обставин, в задоволенні клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження слід відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 298 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 299 КАС України (в редакції Закону № 2147-VIII) суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Керуючись ст. ст. 118, 121, ч.3 ст.243, ч.6 ст.250, 295, 298, 299, ч.2 ст.321, ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання Головне управління ДПС у Полтавській області про поновлення строку на апеляційне оскарження відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис)Бартош Н.С. Подобайло З.Г.