Справа № 640/2220/21
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 жовтня 2021 року 11:30 № 640/2220/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу матеріали адміністративної справу

за позовом Акціонерного товариства «Перший київський машино-будівний завод» (03057,

м. Київ, проспект Перемоги, 49/2, )

до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

(03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, )

про визнання протиправними та скасування постанов, -

за участю:

представника позивача - не прибув,

представника позивача - не прибув,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Акціонерне товариство «Перший київський машино-будівний завод» із адміністративним позовом до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якому (з урахуванням уточнення позовних вимог) просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №63813923 від 03 грудня 2020 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу у виконавчому провадженні №63813923 від 05 січня 2021 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження №63813923 від 03 грудня 2020 року;

- визнати протиправною та скасувати постанову начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А.М. про проведення перевірки законності матеріалів виконавчого провадження №63813923 від 07 червня 2021 року про виправлення граматичної помилки, яка допущена старшим виконавцем Кашицькою А.Ю.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач завідомо знаючи про встановлений мораторій на вчинення виконавчих дій і обов`язок повернення виконавчого документу, виніс завідомо неправомірну постанову щодо стягнення виконавчого збору, оскільки виконавчий збір стягується виключно за примусове виконання, яке в силу Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» по відношенню до позивача заборонено до 2022 року.

Також представник позивача повідомив, що поняття «особисто вчинити дії» юридичною особою у Законі України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень чітко не визначене. В той же час, обов`язок Акціонерного товариства «Перший київський машино-будівний завод» провести демонтаж 4 комплектів ескалаторів тунельних - це певний технологічний процес, який потребує наявності технічної та технологічної можливості боржника, наявність фахівців та спеціальної оснастки для виконання таких робіт. На думку представника позивача, всі ці обставини державним виконавцем враховані не були, коли встановлювався строк 10 робочих днів для виконання рішення, що свідчить про відсутність чіткого розуміння порядку і способу виконання даного рішення, формального підходу до своїх службових обов`язків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/2220/21 та призначено до судового розгляду.

У відзиві на адміністративний позов представник Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначив, що примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Додатково представник відповідача зазначив, що боржник, якого повідомлено належним чином про відкриття виконавчого провадження шляхом направлення постанови про відкриття виконавчого провадження всупереч вимог чинного законодавства своєчасно не повідомив державного виконавця про існування обставин для зупинення виконавчого провадження.

В подальшому, представник органу державної виконавчої служби повідомив, що 07 червня 2021 року начальником Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено перевірку законності матеріалів виконавчого провадження при примусовому виконанні наказу №910/1384/14, виданого 22 квітня 2014 року господарським судом міста Києва, за результатами якої прийнято відповідну постанову про проведення перевірки законності матеріалів виконавчого провадження №63813923.

На підставі вказаної постанови виправлено допущену старшим державним виконавцем Кашицькою А.Ю. при винесенні постанови про накладення штрафу ВП №63813923 від 05 січня 2021 року граматичну помилку, вказавши замість невірно визначеного «штраф на користь держави у розмірі 340 500,00 грн.» вірно «штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.».

У зв`язку з наведеним, представник позивача просив визнати протиправною та скасувати постанову начальника Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Василевського А.М. про проведення перевірки законності матеріалів виконавчого провадження №63813923 від 07 червня 2021 року про виправлення граматичної помилки, яка допущена старшим виконавцем Кашицькою А.Ю.

У призначене судове засідання представник позивача та представник відповідача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 03 грудня 2020 року старшим державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кашицькою А.Ю. за результатами розгляду заяви про примусове виконання наказу №910/1384/14, виданого 22 квітня 2014 року господарського суду міста Києва про зобов`язання АТ «Перший київський машинобудівний завод» звільнити 2 (другий) та 6 (шостий) вихід станції «Академмістечко» Святошинсько-Броварської лінії метрополітену від 4 (чотирьох) комплектів ескалаторів тунелю ЕТХ-5,2, Н=5,2 м, шляхом проведення демонтажу, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №63813923).

Вказаною постановою від 03 жовтня 2020 року визначено необхідність стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 20 000,00 грн.

В межах вказаного виконавчого провадження державним виконавцем 05 січня 2021 року прийнято постанову про накладення на позивача як боржника штрафу в розмірі 340 500,00 грн. за невиконання боржником без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення. Вказаною постановою встановлено, що виходом державного виконавця 22 грудня 2020 року встановлено, що у встановлений строк рішення боржником виконано не було.

07 червня 2021 року начальником Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено перевірку законності матеріалів виконавчого провадження №63813923, в ході якої встановлено допущення помилки старшим державним виконавцем щодо визначення розміру штрафу.

Так, 07 червня 2021 року прийнято постанову про проведення перевірки законності матеріалів виконавчого провадження, якою виправлено допущену старшим державним виконавцем Кашицькою А.Ю. при винесенні постанови про накладення штрафу ВП від 05 січня 2021 року граматичну помилку, вказавши замість невірно визначеного «штраф на користь держави у розмірі 340 500,00 грн.» вірно «штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.».

Незгода позивача із вказаними постановами зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Вимоги до виконавчого документа визначені статтею 4 Закону №1404-VIII.

Згідно частини 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 4 статті 4 Закону №1404-VIII передбачено перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, а саме, якщо:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;

11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Відповідно до вимог статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених у сукупності норм чинного законодавства свідчить, що при вирішенні питання щодо відкриття виконавчого провадження державний виконавець перевіряє виконавчий документ на відповідність вимог статті 4 Закону №1404-VIII.

Позивачем не наведено, а судом не вбачається, що виконавчий документ, стосовно якого прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, не відповідає вимогам статті 4 Закону №1404-VIII.

Позиція позивача зводиться до того, що станом на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» належало до об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, не підлягають приватизації» були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, не підлягають приватизації».

Відповідно до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», який втратив чинність на підставі Закону №145-IX від 02 жовтня 2019 року, Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод» включене до переліку об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації.

Згідно пункту 3 Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», Reports 1997II, п. 40; рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002III, та рішення від 06 березня 2003 року у справі «Ясюнієне проти Литви», заява № 41510/98, п. 27).

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 7 червня 2005 року у справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01, п. 84).

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як передбачено частиною 1 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У відповідності до вимог частини 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

На виконання зазначених вище норм чинного законодавства, державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63813923 від 03 грудня 2020 року.

Щодо тверджень представника позивача, що виконавчий документ повинен був бути повернутий стягувачу, з огляду на заборону вчинення виконавчих дій на виконання вимог закону «Про визнання таким, що тратив чинність Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», суд зазначає наступне.

Згідно частин 1, 2 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника ,з`ясувати місцезнаходження боржника -юридичної особи, місце проживання, перебування боржника-фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник -фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

Отже, підстави для повернення виконавчого документа стягувачу чітко визначені діючим законодавством та зазначений перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу розширеному тлумаченню не підлягає. Тому на час отримання державним виконавцем від стягувача виконавчого документу в державного виконавця були відсутні підстави, передбачені діючим законодавством для повернення виконавчого документа стягувачу.

Одночасно суд зазначає, що на підставі пункту 12 частини 1 статті 34 Закону №1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Оскільки Акціонерне товариство «Перший Київський машинобудівний завод на даний час перебуває у стадії приватизації, державним виконавцем правомірно було зупинено виконавче провадження щодо боржника, станом на теперішній час виконавчі дії не здійснюються. Водночас, такі обставини не є, на думку суду, підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, судом не вбачається підстав для задоволення адміністративного позову в даній частині.

Вимогами статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тобто, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом №1404-VIII заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Вимогами статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина 3 статті 27 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини 4 статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Також, відповідно до вимог частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Аналіз наведених норм свідчить, що винесення постанови про стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження та визначення його розміру, виходячи з виду виконавчого документа, який підлягає виконанню, є обов`язком державного виконавця.

Водночас, суд враховує, що вимогами Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата складає 4723,00 грн., тобто розмір виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру боржником - юридичною особою становить 18 892,00 грн. (4 723,00 грн.*4).

Водночас, у постанові про стягнення виконавчого збору від 03 грудня 2020 року ВП №63813923 державним виконавцем вказано, що виконавчий збір становить 20 000,00 грн., що суперечить вимогам чинного законодавства та свідчить про її протиправність.

При цьому, оскаржувана постанова від 03 грудня 2020 року ВП №63813923 про стягнення виконавчого збору не містить розрахунку, з якого можна було б встановити порядок визначення розміру виконавчого збору саме у сумі 20 000,00 грн. Також нормами чинного законодавства не передбачено можливість округлення сум.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з критеріїв, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при прийнятті постанови про стягнення виконавчого збору від 03 грудня 2020 року державний виконавець діяв без урахування всіх обставин, зокрема, в частині здійснення його розрахунку, відтак наявні підстави для скасування такої постанови в судовому порядку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 вказаного Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Відповідно до частини 2 статті 75 Закону №1404-VIII у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії виконавець наступного робочого дня після закінчення строку для добровільного виконання рішення перевіряє його виконання та у випадку якщо рішення за яким було відкрито виконавче провадження не було виконано виносить постанову про накладення на боржника - юридичну особу штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу норм слідує, що Законом №1404-VIII встановлено відповідальність боржника саме за невиконання судового рішення без поважних причин. А тому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу, має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення саме без поважних причин.

При цьому, поважними в розумінні наведених норм Закону №1404-VIII можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Вимогами частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Водночас, суд враховує, що для вирахування початку відліку вказаного десятиденного строку визначальним є факт обізнаності про необхідність такого виконання виконавчого документа. Оскільки про обов`язок виконання протягом 10 робочих днів державний виконавець повідомляє в постанові про відкриття виконавчого провадження, суду необхідно з`ясувати чи було відомо позивачу як боржнику про виконавче провадження.

Так, з наявних матеріалів виконавчого провадження вбачається, що супровідним листом від 03 грудня 2020 року скеровано на адресу позивача копію постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, відповідно до відбитку штемпеля вхідної кореспонденції вказана постанова зареєстрована в АТ «Перший київський машинобудівний завод» 15 грудня 2020 року за вх. №1224, відтак саме з 15 грудня 2020 року розпочинається відлік 10 робочих днів, протягом яких позивач як боржник зобов`язаний виконати рішення суду.

В той же час, державним виконавцем перевірку виконання рішення суду здійснено 22 грудня 2020 року, що підтверджується актом державного виконавця, тобто на 5 робочий день після отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження, що не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Якщо припустити, що державний виконавець здійснював відлік необхідності виконання рішення суду з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто з 03 грудня 2020 року, то десятий робочий день припадає на 17 грудня 2020 року, відповідно здійснити перевірку виконання рішення суду державний виконавець зобов`язаний був не пізніше наступного робочого дня, тобто 18 грудня 2020 року, що також не відповідає вимогам чинного законодавства.

Окремо суд звертає увагу на визначення в оскаржуваній постанові розміру штрафу на підставі вимог статей 63, 75 Закону №1404-VIII.

Так, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії виконавець наступного робочого дня після закінчення строку для добровільного виконання рішення перевіряє його виконання та у випадку якщо рішення за яким було відкрито виконавче провадження не було виконано виносить постанову про накладення на боржника - юридичну особу штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян або НМДГ - це грошова сума, яка регламентується Податковим кодексом України, а саме пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX.

Якщо норми іншиx законів містять посилання нa неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тo для цілей їх застосування використовуєтьcя сума в розмірі 17 гpивень, крім норм адміністративного тa кримінального законодавства в чaстині кваліфікації злочинів абo правопорушень, для якиx сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється нa рівні податкової соціальної пільги, визнaченої підпунктом 169.1.1 пyнкту 169.1 статті 169 рoзділу ІV цьогo Кодексу для відповідного року.

Це означає, що неоподатковуваний мінімум доходів громадян завжди дорівнює 17 гривням, крім окремих випадків адміністративних і кримінальних правопорушень і злочинів.

Відтак, з урахуванням розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян 17 грн., та визначеної статтею 75 Закону №1404-VIII санкції у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд приходить до висновку, що сума штрафу не може становити 340 500,00 грн. (300*17=5100 грн.). В той же час, причин вирахування розміру штрафу, виходячи із рівня податкової соціальної пільги державний виконавець не повідомив.

За таких обставин, суд приходить до висновку про протиправність прийняття оскаржуваної постанови від 05 січня 2021 року, зокрема, з огляду на передчасність проведення перевірки виконання рішення суду боржником та не з`ясування існування поважних причин та об`єктивної можливості боржника виконати рішення у визначений строк.

Відтак, на думку суду, наявні підстави для скасування такої постанови в судовому порядку та, як наслідок, наявні підстав для задоволення адміністративного позову в даній частині.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що 07 червня 2021 року начальником Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснено перевірку законності матеріалів виконавчого провадження при примусовому виконанні наказу №910/1384/14, виданого 22 квітня 2014 року господарським судом міста Києва, за результатами якої прийнято відповідну постанову про проведення перевірки законності матеріалів виконавчого провадження №63813923.

На підставі вказаної постанови виправлено допущену старшим державним виконавцем Кашицькою А.Ю. при винесенні постанови про накладення штрафу ВП №63813923 від 05 січня 2021 року граматичну помилку, вказавши замість невірно визначеного «штраф на користь держави у розмірі 340 500,00 грн.» вірно «штраф на користь держави у розмірі 5 100,00 грн.».

Так, вимогами частини 3 статті 74 Закону №1404-VIII (в редакції станом на дату прийняття постанови від 07 червня 2021 року) передбачено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Аналіз наведеного вище абзацу 3 частини 3 статті 74 Закону №1404-VIII дає підстави для висновку, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. При цьому, таке право надано начальнику відділу як з власної ініціативи, так і за заявою сторони виконавчого провадження.

Суд зазначає, що оскаржувана постанова прийнята в межах повноважень, у спосіб та у формі, що визначені нормами чинного законодавства.

Стосовно доводів позивача про те, що начальником відділу не перевірялась законність дій старшого державного виконавця, зокрема і в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів оскарження позивачем дій та рішень старшого державного виконавця Кашицької Ю.А. в адміністративному порядку.

Представник позивача сам підтверджує, що перевірка начальником відділу здійснена у зв`язку із зверненням позивача до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, а не у зв`язку із їх оскарженням безпосередньо до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

За таких обставин, судом не вбачається підстав для скасування постанови від 07 червня 2021 року про проведення перевірки законності матеріалів виконавчого провадження №63813923.

Відповідно до положень частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В силу частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими в частині та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Акціонерного товариства «Перший київський машинобудівний завод» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №63813923 від 03 грудня 2020 року.

Визнати протиправною та скасувати постанову Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про накладення штрафу у виконавчому провадженні №63813923 від 05 січня 2021 року.

В іншій частині адміністративного позову - відмовити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Перший київський машинобудівний завод» (03057, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 49/2, ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 5 458 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят вісім) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII).

Суддя А.Б. Федорчук