Справа № 200/4776/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року справа №200/4776/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в справі № 200/4776/21 (головуючий І інстанції Кошкош О.О., повний текст складено 04 червня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду із позовною заявою до Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради (далі - Управління, орган соціального захисту), в якій просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати допомоги при народженні дитини;

- зобов`язати відповідача поновити виплату допомоги при народженні дитини з 01.12.2016 зі сплатою заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що управлінням призначено допомогу при народження дитини позивача - ОСОБА_2 , виплата якої з 01.12.2016 зупинена у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи, тобто з підстави, яка не передбачена чинним законодавством.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року позов задоволено.

Скасовано розпорядження начальника управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 02.11.2016 №о/с 471691 про припинення виплати допомоги при народженні дитини.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради нарахувати ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 з 01.01.2016 та виплатити заборгованість, що виникла з 01.01.2016.

Здійснено розподіл судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивач у період з 01.01.2016 по 30.11.2016 отримував допомогу при народженні дитини відповідно до рішення Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради Донецької області.

Судом першої інстанції не врахований той факт, що розпорядження начальника управління від 02.11.2016 про припинення позивачу виплати державної соціальної допомоги при народженні дитини з 01.12.2016, у зв`язку з непідтвердженням місця фактичного проживання заявника, прийнято на підставі рішення міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні соціальних виплат, в тому числі допомоги при народженні дитини (протокол засідання комісії №19 від 01.11.2016).

Рішення міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, яким ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні соціальних виплат, в тому числі допомоги при народженні дитини (протокол засідання комісії №19 від 01.11.2016) в суді не оскаржувалося.

Частиною 8 ст. 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-XII (далі - Закон № 2811) передбачено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі:.... у разі виникнення інших обставин.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 (в редакції на час виникнення обставин) соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі: встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування.

Пунктом 13 Порядку № 365 передбачено, що комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати.

Так, 13.10.2016 та 20.10.2016 державними соціальними інспекторами Управління здійснено контроль за місцем фактичного перебування ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ). Однак, під час обстеження вона була відсутня, залишено повідомлення про необхідність впродовж 3-х робочих днів звернутися до управління. Але, позивач так і не прибув до органу контролю.

Тобто, в даному випадку, «непідтвердження фактичного місця проживання» і є виникнення інших обставин, що передбачено ч. 8 ст.11 Закону № 2811, але суд ці обставини не врахував.

Управління також не погоджується з висновком суду щодо зобов`язання Управління нарахувати ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини ОСОБА_2 з 01.01.2016 та виплатити заборгованість, що виникла з 01.01.2016.

З урахуванням викладеного апелянт наголошує на відсутності підстав для позову.

Справа розглянута у порядку письмовому провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 . Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 19.11.2015 №.

26 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Актовий запис №979.

14 січня 2016 року рішенням №94 ОСОБА_1 взято на облік та призначено допомога при народженні дитини з 01.01.2016 по 31.08.2018 у розмірі 860,00 грн. (щомісячно).

02 листопада 2016 року розпорядженням начальника управління соціального захисту населення Дружківської міської ради №о/с 471691 припинено виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 з 01.12.2016 у зв`язку із непідтвердженням місця проживання заявника.

В листі від 11.03.2021 №01/03 Управлінням соціального захисту населення Дружківської міської ради повідомлено, що допомогу при народжені дитини припинено 30.11.2016. Зазначено, що із заявою про поновлення виплати позивач не зверталася.

Вважаючи, що Управління без належного законодавчо-встановленого підґрунтя не сплачує їй належну допомогу при народжені дитини, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги встановлює Закон України від 21 листопада 1992 року № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-XII).

Цей Закон спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

Так, згідно з частиною першою статті 1 Закон № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених Законом та іншими законами України.

Статтею 5 зазначеного Закону на органи соціального захисту населення за місцем проживання батьків (усиновлювачів, опікуна, піклувальника) покладений обов`язок призначення та виплати всіх видів державної допомоги сім`ям з дітьми.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закон № 2811-XII одним із видів державної допомоги сім`ям з дітьми є допомога при народженні дитини.

Така допомога призначається і виплачується органами соціального захисту населення; надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною; покриття витрат на її виплату здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України у вигляді субвенцій до місцевих бюджетів (стаття 4, частина перша статті 5, частина перша статті 10 Закон № 2811-XII), з урахуванням умов, визначених у статті 11 Закону № 2811-XII.

Таким чином, допомога при народженні дитини є різновидом державної допомоги у загальній системі соціального захисту населення і надається з метою забезпечення відповідного рівня матеріальної підтримки сімей, у яких є діти, створення належних умов для утримання та виховання дітей.

За приписами статті 11 Закону № 2811-XII, для призначення допомоги при народженні дитини до органу соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини. Даний перелік документів є вичерпним. Допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. У разі народження мертвої дитини допомога при народженні дитини не призначається.

Вказані норми Закону кореспондуються з положеннями Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27 грудня 2001 року (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2009 року № 59).

У частині дев`ятій статті 11 Закону № 2811-XII передбачено, що виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини; у разі виникнення інших обставин.

Під час розгляду справи судом встановлено, що припинення виплати допомоги при народженні дитини здійснено з підстав «непідтвердження фактичного місцяпроживання». Проте, ця обставина за Законом № 2811-XII не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги.

Суд враховує, що місцем реєстрації позивача є м.Горлівка, при цьому як внутрішньо переміщена особа ОСОБА_1 зареєстрована в м.Дружківка.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.

Суд зазначає, що статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання.

Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З огляду на викладене, припинення виплати допомоги при народженні дитини здійснено не у спосіб, передбачений Законом № 2811-XII.

Частиною 2 статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначено вище матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що виплату державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 припинено з 01.12.2016. З цієї дати позивач просить поновити виплату вказаної допомоги. Проте, суд першої інстанції задовольняючи позов, зобов`язав відповідача нарахувати ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини з 01.01.2016, сплативши виниклу заборгованість.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, дійшов висновку, що правильним та достатнім є обраний судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_1 шляхом скасування розпорядження, яким їй припинено виплату допомоги при народженні дитини та зобов`язання відповідача здійснити нарахування допомоги при народженні дитини ОСОБА_2 з моменту зупинення, тобто з 01.12.2016 зі сплатою виниклої заборгованості, оскільки як правильно зазначив суд першої інстанції кінцевий термін виплати цієї допомоги вже сплинув.

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо нарахування допомоги з 01.01.2016 року, оскільки відповідно даних, наявних в матеріалах справи (арк.. справи 20-21,23), відповідачем нараховувалась допомога при народженні дитини за період січень-листопад 2016 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині дати поновлення ОСОБА_1 виплати допомоги при народженні дитини.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, але в резолютивній частині зазначено неправильну дату, з якої порушене право особи підлягає відновленню, що відповідно до вимог ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для зміни судового рішення.

Частиною четвертою цієї статті передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - змінити.

Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в справі № 200/4776/21 - задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в справі № 200/4776/21 - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення змінити дату, з якої виплата допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 підлягає відновленню з «01.01.2016» на «01.12.2016».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в справі № 200/4776/21 залишити без змін.

Повний текст судового рішення складено та підписано 25 жовтня 2021 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів А. В. Гайдар

Т. Г. Гаврищук

І. Д. Компанієць