Справа № 805/1284/16-а
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 805/1284/16-а

касаційне провадження № К/9901/40393/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС

на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2016 року (головуючий суддя - Бабіч С.І.)

та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Арабей Т.Г.; судді - Геращенко І.В., Міронова Г.М.)

у справі № 805/1284/16-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка»

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС

про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Техремпоставка» (далі - ТОВ «Техремпоставка»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС (далі - СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську; відповідач; контролюючий орган), в якому просило: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 18 лютого 2015 року № 7-11; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування суми авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 25215672,00 грн, задекларованих у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, у зменшення авансових внесків з податку на прибуток платника за 2014 - 2015 роки; зобов`язати контролюючий внести зміни до інтегрованої картки ТОВ «Техремпоставка» шляхом зарахування суми авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів у розмірі 25215672,00 грн, задекларованих у податковій декларації з податку на прибуток підприємства у 2013 році, на зменшення авансових внесків з податку на прибуток підприємств за 2014 - 2015 роки.

Донецький окружний адміністративний суд постановою від 20 липня 2016 року адміністративний позов задовольнив повністю.

Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 08 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську звернулася до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2016 року, ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що висновку, викладені в оскаржуваних судових актах, не відповідають фактичним обставинам справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25 квітня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську.

12 травня 2017 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем 27 лютого 2014 року подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік, яку останнім прийнято, що відповідачем не заперечується.

У рядку 11 Податок на прибуток від діяльності, що не підлягає патентуванню (рядок 07 - рядок 08 - рядок 09 (при позитивному значенні) х 19,00/100, наведеної декларації задекларовано суму в розмірі 62354539,00 грн.

У рядку 13 Додатка ЗП Зменшення нарахованої суми податку позивачем вказано показник на рівні 87570211,00 грн, який складається із суми значень:

- у рядку 13.5 Додатка ЗП Сума нарахованого авансового внеску у зв`язку з виплатою дивідендів (прирівняних до них платежів) за місцезнаходженням юридичної особи у розмірі 25223131,00 грн. Зазначену суму продублювано ТОВ «Техремпоставка» й у рядку 13.5.1 Додатка ЗП Сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку юридичної особи в поточному звітному (податковому) періоді, а в рядку 13.5.2 Додатка ЗП Сума, що відноситься на зменшення нарахованої суми податку юридичної особи в наступних звітних (податкових) періодах, зазначено « - ». Тобто, сума авансового внеску у зв`язку з виплатою дивідендів віднесена позивачем саме на зменшення податкових зобов`язань у 2013 року;

- у рядку 13.7 Додатка ЗП Сума нарахованого авансового внеску з податку на прибуток відповідно до пункту 57.1 статті 57 глави 4 розділу ІІ та абзацу другого пункту 2 підрозділу 4 розділу ХХ Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) визначено показник у розмірі 62347080,00 грн.

В рядку 14 декларації позивачем визначено у звітному (податковому) періоді за 2013 рік та задекларовано від`ємне значення суми податку, яке підлягає сплаті у відповідному періоді, на рівні 25215672,00 грн.

Однак, згідно з даними інтегрованої картки за кодом класифікації доходів бюджету 11021000 Податок на прибуток приватних підприємств за 2014 рік відповідачем не відображено як переплату значення рядка 14 декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік у розмірі 25215672,00 грн.

27 лютого 2014 року, 20 червня 2014 року та 28 липня 2014 року платником до контролюючого органу подавалися заяви № 58, № 134 та № 145 відповідно з проханням зарахувати переплату з податку на прибуток, що обліковується за кодом класифікації доходів бюджету 11021000 Податок на прибуток приватних підприємств, на погашення грошового зобов`язання зі сплати авансових внесків з податку на прибуток згідно з підпунктом 17.1.1 пункту 17.1 статті 17 та абзацу другого пункту 87.1 статті 87 ПК України.

У свою чергу, відповідачем складено податкову вимогу від 18 лютого 2015 року № 7-11, згідно з якою за платником обліковується податковий борг з авансового внеску з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 24471925,46 грн, з яких 23428221,16 грн за основним платежем та 1043704,30 грн за пенею.

Судові інстанції цілком об`єктивно не погодилися з такою позицією контролюючого органу.

Так, згідно з абзацами четвертим, п`ятим, шостим пункту 57.1 статті 57 ПК України платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

На суму сплачених авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу (в тому числі за наслідками попередніх звітних (податкових) періодів) зменшується сума авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом.

Якщо сума авансових внесків з податку на прибуток, сплачена при виплаті дивідендів відповідно до пункту 153.3 статті 153 цього Кодексу, перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, визначених цим пунктом, сума перевищення зараховується у зменшення авансових внесків, визначених цим пунктом, у наступних звітних місяцях до повного її погашення.

Таким чином, сума авансових внесків з податку на прибуток, щомісячно сплачувана та самостійно узгоджена платником цього податку згідно з пунктом 57.1 статті 57 ПК України, підлягає зменшенню на суму раніше сплачених таким платником податку авансових внесків при виплаті дивідендів. Відповідне зменшення самостійно узгодженої платником суми щомісячних авансових внесків застосовується до повного погашення перевищення за авансовими внесками, сплаченими таким платником раніше при виплаті дивідендів.

Відповідно до підпункту 153.3.2 пункту 153.3 статті 153 ПК України крім випадків, передбачених підпунктом 153.3.5 цього пункту, емітент корпоративних прав, який приймає рішення про виплату дивідендів своїм акціонерам (власникам), нараховує та вносить до бюджету авансовий внесок із податку в розмірі ставки, встановленої пунктом 151.1 статті 151 цього Кодексу, нарахованої на суму дивідендів, що фактично виплачуються, без зменшення суми такої виплати на суму такого податку. Зазначений авансовий внесок вноситься до бюджету до/або одночасно з виплатою дивідендів.

Згідно з підпунктом 153.3.3 пункту 153.3 статті 153 ПК України платник податку-емітент корпоративних прав, державне некорпоратизоване, казенне чи комунальне підприємство зменшує суму нарахованого податку звітного періоду на суму авансового внеску, попередньо сплаченого протягом такого звітного періоду у зв`язку з нарахуванням дивідендів згідно з підпунктом 153.3.2 цього пункту. Не дозволяється проведення зазначеного заліку з податком, передбаченим статтею 156 цього Кодексу.

За правилами підпункту 153.3.4 пункту 153.3 статті 153 ПК України у разі якщо сума авансового внеску, попередньо сплаченого протягом звітного періоду, перевищує суму податкових зобов`язань підприємства-емітента корпоративних прав за податком на прибуток такого звітного періоду, сума такого перевищення переноситься у зменшення податкових зобов`язань наступного податкового періоду, а при отриманні від`ємного значення об`єкта оподаткування такого наступного періоду - на зменшення податкових зобов`язань майбутніх податкових періодів.

Авансовий внесок із податку, сплачений у зв`язку з нарахуванням/сплатою дивідендів, є невід`ємною частиною податку на прибуток та не може розцінюватися як податок, який справляється при репатріації дивідендів (їх сплаті на користь нерезидентів) відповідно до норм статті 160 цього Кодексу або чинних міжнародних договорів України (підпункт 153.3.8 пункту 153.3 статті 153 ПК України).

Системний аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що платник, в якого при сплаті авансових внесків з податку на прибуток при виплаті дивідендів утворилася сума, що перевищує суму авансових внесків з податку на прибуток, вправі зменшити сплату внесків з цього податку на суму перевищення у наступних звітних місяцях до повного її погашення. Платник податку має право також очікувати від контролюючого органу дії щодо зарахування суми перевищення у рахунок зменшення авансових внесків з податку на прибуток у визначених законом наступних звітних місячних періодах.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова