Справа № 140/279/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/279/21 пров. № А/857/16483/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

з участю секретаря Михальської М.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника апелянта Боднарчука Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Луцької міської ради на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Андрусенко О.О.,

час ухвалення рішення 28.07.2021 року, 12:01 год.,

місце ухвалення рішення м.Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 28.07.2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (ГУ Держгеокадастру у Волинській області, відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га (кадастровий номер :04:000:0821) за рахунок земель, що перебувають у державній власності, знаходяться в постійному користуванні Сільськогосподарського підприємства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Деметра (СГП ТзОВ Деметра) і розташовані за межами території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області; зобов`язання затвердити проект землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 у цій справі позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08 лютого 2021 року №3-438/15-21-СГ Про відмову у затвердженні документації із землеустрою; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх.№М-10556/0/94-20 від 12 листопада 2020 року) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га з кадастровим номером :04:000:0821, розташованої за межами населених пунктів Жидичинської сільської ради, та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

19.07.2021 на адресу Волинського окружного адміністративного суду надійшла заява Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про заміну сторони виконавчого провадження, а саме боржника Головне управління Держгеокадастру у Волинській області на Луцьку територіальну громаду в особі Луцької міської ради. Дана заява обґрунтована тим, що з 27.05.2021 набрав чинності пункт 24 розділу Х положень Земельного кодексу України, а тому Головне управління в силу закону не має права здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на яку претендує ОСОБА_1 .

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.07.2021Заяву про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії сторону виконавчого провадження з виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 у справі №140/279/21, боржника Головне управління Держгеокадастру у Волинській області на правонаступника Луцьку міську раду (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Б. Хмельницького, 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34745204).

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Луцька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, про відмову в задоволенні заяви.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. У свою чергу, для державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яка передається з державної власності в комунальну необхідна наявність: 1) рішення відповідного органу виконавчої влади (у даному випадку наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області) про передачу земельної ділянки у власність територіальної громади; 2) акту приймання-передачі такої земельної ділянки; 3) рішення відповідної сільської, селищної, міської ради про прийняття земельної ділянки у власність громади. У даному випадку Луцька міська рада не приймала рішення про прийняття у власність Луцької міської територіальної громади земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0821. Державна реєстрація права власності на таку земельну ділянку за Луцькою міською територіальною громадою не здійснювалась. Тобто, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер :04:000:0821 до Луцької міської ради на даний час не перейшли, а тому відсутні підстави для заміни у даній справі боржника Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на Луцьку міську раду. Крім того, спірна земельна ділянка відноситься до земель природо-заповідного фонду, які згідно з п.24 Перехідних положень Земельного кодексу не переходять у комунальну власність територіальних громад.

Представник Луцької міської ради в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви відмовити.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив, просить ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності на підставі наявних доказів про права і взаємовідносини сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з 27 травня 2021 року Головне управління Держгеокадастру у Волинській області втратило право розпоряджатися земельними ділянками державної власності, що передаються у комунальну власність, у тому числі вирішувати питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. При цьому, на думку суду, у даному випадку наявні ознаки публічного правонаступництва, оскільки одночасно із передачею земельної ділянки у комунальну власність відбулось часткове передання (набуття) адміністративної компетенції (щодо передачі земельних ділянок у власність чи користування) одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) внаслідок часткового припинення адміністративної компетенції Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та передані до Луцької міської ради.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими з огляду на наступне.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2021 у цій справі позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково, зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 08 лютого 2021 року №3-438/15-21-СГ Про відмову у затвердженні документації із землеустрою; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (вх.№М-10556/0/94-20 від 12 листопада 2020 року) про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га з кадастровим номером :04:000:0821, розташованої за межами населених пунктів Жидичинської сільської ради, та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 08.02.2021 №11-ОТГ внесено зміни до наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 04.02.2021 №10-ОТГ Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, а саме у пункті 1 замінено площу 14,0449 га на 16,0449 га, включивши в додаток до Акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0821.

Згідно із частиною першою статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

У статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (далі - Закон №1404-VIII) виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частинами першою та другою статті 15 Закону №1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону №1404-VIII у разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частиною першою статті 379 КАС України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

З наведеного нормативного визначення слідує, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідної процесуальної якості, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені статусом сторони. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. При цьому законодавством установлено головну умову, за якої обов`язки боржника може бути перекладено на іншу особу, - це вибуття сторони виконавчого провадження.

За приписами статті 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

З огляду на зміст наведеної норми процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа № 524/4478/17), від 20 лютого 2019 року (справа № 826/16659/15).

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.

Так, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин № 1423-IX від 28 квітня 2021 року, який набрав чинності 27 травня 2021 року, розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності".

Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"). У разі якщо до 1 січня 2023 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не враховано, що спірна земельна ділянка відноситься до земель природо-заповідного фонду, які згідно п.24 Перехідних положень Земельного кодексу України не переходять у комунальну власність територіальних громад.

Указом Президента України №203/2010 від 22.02.2010 року «Про створення Ківерцівського Нацонального природного парку «Цуманська пуща» створено Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща».

Ківерцівський національний природний парк «Цуманська пуща» створений згідно Указу Президента України від 22 лютого 2010 року № 203 «Про створення Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща», є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Парк розташований на території Ківерцівського району Волинської області.

Загальна площа Парку становить 33475,34 гектара земель у тому числі 3471,54 гектара земель, що надаються у постійне користування Парку та 30003,80 гектара земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.

Дослідивши надані в судовому засіданні апеляційної інстанції докази, колегія суддів приходить до висновку, що земельна ділянка площею 2 га, кадастровий номер :04:000:0821 входить в землі СГТОВ «Деметра», які увійшли до складу Ківерцівського національного природного парку «Цуманська пуща».

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку не може мати місце адміністративне публічне правонаступництво, адже спірна земельна ділянка не переходить у комунальну власність Луцької міської територіальної громади, а залишається у державній власності.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні заяви Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про заміну сторони виконавчого провадження в справі №140/279/21.

Керуючись ст.ст. 308,311,315,317,320,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Луцької міської ради задовольнити.

Ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 140/279/21 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про заміну сторони виконавчого провадження в справі №140/279/21 відмовити .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 25 жовтня 2021 року.