Справа № 501/2006/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 р.м. ОдесаСправа № 501/2006/21

Головуючий в І інстанції: Смирнов В.В.
Дата та місце ухвалення рішення: 12.08.2021 р. м. Чорноморськ

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Чорби Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Одеського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки - майора Наполова Олександра Олександровича, третя особа - Головне управління Національної поліції в Одеській області, про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративних стягнень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Тимчасово виконуючого обов`язки військового комісара Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки - майора ОСОБА_2 , третя особа - Головне управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просить: визнати постанови №№ 07/2021, 08/2021 від 15.06.2021 року, винесені тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Наполовим Олександром Олександровичем, про накладення адміністративного стягнення, протиправними та скасувати їх.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 серпня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Одеський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині скасування постанови № 08/2021 від 15.06.2021 року, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2021 року посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки була проведена перевірка підприємства ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» та встановлено наявність з боку позивача, як голови правління та відповідальної особи за ведення військового обліку, складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, що виразилось у призначенні головою правління себе відповідальною особою за ведення військового обліку та надсиланні до територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомлень про зміну облікових даних не встановленої форми.

14.06.2021 року за результатами проведеної перевірки посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки складено два протоколи про адміністративні правопорушення та 15.06.2021 року тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки - майором Наполовим О.О. винесені дві постанови №№ 07/2021, 08/2021 про накладення адміністративних стягнень у вигляді штрафів за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у сумі 8500 грн. та 5100 грн.

Не погоджуючись із вказаними постановами, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, з яких виходив останній задовольняючи заявлений позов, з огляду на викладене.

Так, вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов висновку, що проведена 10.06.2021 року перевірка, за результатами якої були складені протоколи № 7/2021 та № 8/2021, на підставі яких винесені оскаржувані постанови, була здійснена з порушенням норм чинного законодавства.

При цьому, доходячи вказаного висновку, суд першої інстанції зазначив, що 10.06.2021 року підприємство відмовило уповноваженому на проведення перевірки ОСОБА_3 у її здійсненні з мотивів незаконності, після чого уповноважений викликав на місце працівників Національної поліції України, які своїм втручанням забезпечили йому допуск на територію Підприємства.

Суд першої інстанції вказав на те, що якби незаконне втручання працівників Національної поліції в проведення перевірки не мало б місце, то уповноважений на її проведення ОСОБА_3 не був би допущений на територію підприємства, а відтак, усі одержані ним за результатами такої перевірки докази, не були б зібрані.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на викладене.

Так, предметом розгляду даної справи є питання щодо правомірності постанов про накладення адміністративних стягнень, які винесені тимчасово виконуючим обов`язки військового комісара Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки - майором ОСОБА_2 .

В свою чергу, Головне управління Національної поліції в Одеській області не є органом, що розглядав справи про адміністративні правопорушення.

Також, вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області при проведенні перевірки, матеріали якої стали підставою для винесення постанов, що є предметом розгляду даної справи, позивачем не заявлено.

Більш того, Головне управління Національної поліції в Одеській області взагалі не є відповідачем у даній справі та виступає лише третьою особою.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що Головне управління Національної поліції в Одеській області не є органом, що розглядав справи про адміністративні правопорушення, вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Національної поліції в Одеській області при проведенні перевірки позивачем не заявлено та ГУНП в Одеській області взагалі не є відповідачем у даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було підстав для визнання протиправними дій ГУНП в Одеській області при проведенні перевірки та як наслідок скасування оскаржуваних постанов про накладення адміністративних стягнень, які винесені зовсім іншим органом.

Окрім викладеного, надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про протиправність дій Головного управління Національної поліції в Одеській області при проведення перевірки, колегія суддів наголошує, що матеріали справи не містять жодного доказу, на підтвердження наведеного висновку суду першої інстанції.

Також, колегія суддів звертає увагу, що позивач в позовній заяві жодним чином не обґрунтувала, в чому полягає протиправність дій ГУНП в Одеській області.

Позивач в позовній заяві лише вказує на те, що працівниками Національної поліції забезпечено доступ посадової особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що, на думку позивача, свідчить про протиправність дій поліції.

Однак, позивач не зазначає, яким чином здійснено забезпечення доступу до проведення перевірки, ким безпосередньо вчинялись такі дії, які саме дії вчинялись та відповідно не надає жодного доказу на підтвердження цих обставин.

В свою чергу, суд першої інстанції, вирішуючи справу, повністю погодився з доводами позивача без з`ясування наведених обставин.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що позивач вказує, що посадовій особі територіального центру комплектування та соціальної підтримки було відмовлено у допуску до перевірки з мотивів її незаконності, проте, позовна заява не містить жодних доводів щодо незаконності перевірки, відсутності підстав для її проведення з боку територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а тому, відповідно у суду не було підстав для прийняття наведених посилань позивача.

Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано прийняті до уваги доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі КУпАП) при прийнятті оскаржуваних постанов з огляду на викладене.

Так, згідно обставин даної справи, посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки була проведена перевірка підприємства ПАТ «Іллічівський олійножировий комбінат» та встановлено наявність з боку позивача складів адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, що виразилось у призначенні головою правління себе відповідальною особою за ведення військового обліку та надсиланні до територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомлень про зміну облікових даних не встановленої форми.

За результатами проведеної перевірки посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки складено два протоколи про адміністративні правопорушення та 15.06.2021 року відповідачем винесені дві постанови про накладення адміністративних стягнень у вигляді штрафів за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП у сумі 8500 грн. та 5100 грн.

Згідно ст. 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, за правилами ст. 38 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача не було підстав для винесення двох окремих постанов та накладення на позивача в один день двічі штрафу за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Також, вирішуючи справу, колегія суддів зазначає, що позивач вказує на відсутність підстав для притягнення її до адміністративної відповідальності за призначення себе (голови правління) відповідальною особовою за ведення військового обліку, оскільки такі дії нею вчинені у зв`язку з порушенням справи про банкрутство відносно підприємства та економії коштів.

Суд першої інстанції погодився з вказаними доводами позивача та зазначив, що такі дії позивача відповідають вимогам ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», згідно з якою персональний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей щодо таких осіб за місцем їх роботи або навчання та покладається на керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій і закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності.

В апеляційній скарзі апелянт також погоджується з доводами позивача та висновками суду першої інстанції.

Водночас, апелянт зазначає, що у суду першої інстанції не було підстав для скасування обох постанов, тобто, в тому числі, постанови про накладення адміністративного стягнення № 8/2021 від 15.06.2021 року.

З огляду на викладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення № 8/2021 від 15.06.2021 року.

Надаючи оцінку вказаним доводам апелянта, колегія суддів зазначає, що постановою № 8/2021 від 15.06.2021 року на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП за наступне порушення - надсилання до територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомлень про зміну облікових даних не встановленої форми.

Разом з цим, в ході розгляду справи з боку відповідача не надано жодного доказу, на підтвердження встановленого порушення.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, за правилами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В свою чергу, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Також, статтями 75, 76 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, оскільки в ході розгляду справи з боку відповідача не надано жодного доказу, на підтвердження встановленого порушення, що стало підставою для винесення постанови № 8/2021 від 15.06.2021 року, тобто, відповідачем не доведено правомірність винесення вказаної постанови, відповідно, позов про скасування цієї постанови цілком обґрунтовано також задоволено судом першої інстанції, що спростовує доводи апелянта.

На підставі наведеного у сукупності, за встановлених обставин та висновків суду, колегія суддів вважає, що у даній справі підлягають скасуванню дві постанови про накладення на позивача адміністративних стягнень із закриттям справ про адміністративні правопорушення.

Разом з цим, скасовуючи оскаржувані постанови про накладення адміністративних стягнень, суд першої інстанції помилково в резолютивній частині не зазначив про закриття справ про адміністративні правопорушення, як того вимагають положення п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, згідно якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки судом першої інстанції вірно вирішено заявлений позов по суті його вимог, проте, з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладеним у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також з порушенням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні із виключенням мотивів, з яких виходив суд першої інстанції, та визначенням мотивів за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції, а також доповненням резолютивної частини рішення суду першої інстанції абзацом щодо закриття справ про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 серпня 2021 року змінити, виключивши мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та визначити мотиви за цією постановою, які викладені у рішенні суду апеляційної інстанції.

Доповнити резолютивну частину рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 серпня 2021 року абзацом наступного змісту:

«Закрити справи про адміністративні правопорушення відповідно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.».

В іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.10.2021 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька