Справа № 540/1149/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1149/21
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Турецької І. О.,

суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Херсонської обласної прокуратури в якому просив стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 14 жовтня 2020 року по 15 березня 2021 року в сумі 131 515,28 грн. з відрахуванням податків та зборів.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач указував, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №540/2328/20, серед іншого, його було поновлено на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Херсонської області та в органах прокуратури Херсонської області з 11 вересня 2020 року. Вказане рішення суду, в частині поновлення на посаді, допущено до негайного виконання.

Однак, судове рішення в частині поновлення позивача на посаді фактично виконано відповідачем лише 16.03.2021 шляхом видання наказу №283к.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що період з 14.10.2020 по 15.03.2021 є затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі, а тому наявні підстави, передбачені статтею 236 КЗпП України, для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, за аналізом вимог статті 236 КЗпП України, дійшов висновку про обов`язок суб`єкта владних повноважень виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 13.10.2020 про негайне поновлення на роботі, оскільки його виконання відбулося - лише 16.03.2021.

Суд першої інстанції відзначив, що така правова позиція відображена в усталеній практиці Верховного Суду.

Також суд першої інстанції вважав необґрунтованими доводи відповідача, що затримка виконання судового рішення була пов`язана з апеляційним оскарженням.

Визначившись з періодом затримки виконання судового рішення, суд першої інстанції, на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, розрахував середньоденну заробітну плату позивача, яка склала 1 264,57 грн. та помножив її на кількість робочих днів затримки (104 днів), що у сумі становить 131 515,28 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Херсонська обласна прокуратура, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на його необґрунтованість, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтування апеляційної скарги складається з таких підстав.

По-перше, позивачем не надано доказів здійснення з ним повного розрахунку та фактичного припинення такого порушення, що позбавляє можливості встановлення факту тривалості та застосування положень статті 236 КЗпП України.

По-друге, скаржник стверджує про те, що рішення суду вже виконано, а затримка у його виконанні допущена не з вини роботодавця, оскільки оскарження рішення в апеляційному порядку не може свідчити про умисне невиконання відповідачем рішення суду про поновлення на посаді.

Також апелянт звертає увагу, що, після виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, йому здійснюється нарахування заробітної плати з 11.09.2020, а тому є безпідставним стягнення середнього заробітку у цей же період.

ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про її необґрунтованість та просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обґрунтування відзиву зводиться до того, що рішення суду у справі №540/2328/20 Херсонською обласною прокуратурою не виконувалось у період з 14.10.2020 по 15.03.2021.

Також позивач зазначає, що апеляційна скарга містить посилання на статтю 117 КЗпП України, якою врегульовано питання розрахунку при звільненні та необхідної складової для застосування вказаної норми у вигляді вини роботодавця.

Водночас, у межах спірних правовідносин, позовні вимоги містять іншу правову природу, визначену статтею 236 КЗпП України, яка передбачає відповідальність роботодавця за затримку виконання судового рішення про поновлення на роботі та стягнення за такий період середнього заробітку.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Наказом прокуратури Херсонської області від 10.09.2020 №469к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури Херсонської області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 10.09.2020.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 по справі №540/2328/20, серед іншого, було визнано протиправним та скасовано вказаний наказ прокурора Херсонської області від 10.09.2020 №469к про звільнення ОСОБА_1 з посади.

Вказаний суд поновив ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Херсонської області та в органах прокуратури Херсонської області з 11 вересня 2020 року.

Стягнув з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 вересня 2020 року по 13 жовтня 2020 року включно в сумі 29 085,11 грн. з відрахуванням податків та зборів.

Також судом було допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді з 11 вересня 2020 року та в частині стягнення з Херсонської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 16 439,41 грн. з відрахуванням податків та зборів.

На виконання судового рішення у справі №540/2328/20 в частинах, що підлягають негайному виконанню, Херсонським окружним адміністративним судом видані виконавчі листи.

16.03.2021, відповідно до наказу керівника Херсонської обласної прокуратури №283к, скасовано наказ прокурора Херсонської області від 10.09.2020 №469к про звільнення ОСОБА_1 з посади та поновлено його на вказаній посаді з 11.09.2020.

Зважаючи на те, що судове рішення було виконано відповідачем із затримкою, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 7 статті 235 КЗпП України (в редакції на момент прийняття Херсонським окружним адміністративним судом рішення від 13.10.2020) передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Аналогічне положення закріплено і наданий час (ч.8 ст.235 КЗпП України).

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, обставини справи свідчать про те, що відповідачем, на виконання рішення суду від 13.10.2020 у справі № 540/2328/20, 16.03.2021 був прийнятий наказ №283к про поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Херсонської області та в органах прокуратури Херсонської області з 11 вересня 2020 року.

За змістом положень статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку про те, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не за загальним правилом з дати набрання ним законної сили, а негайно з моменту його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду. Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Аналогічного висновку доходить і Верховний Суд, зокрема, у справі №640/755/19 (постанова від 24.09.2021).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення суду про поновлення позивача на роботі має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Скаржник вказує на те, що позивачем не надано доказів здійснення з ним повного розрахунку та фактичного припинення такого порушення, що позбавляє можливості встановлення факту тривалості та застосування положень статті 236 КЗпП України.

Колегія суддів вважає таке твердження апелянта таким, що не відповідає законодавству, яке регулює спірні правовідносини, адже факт повного розрахунку з позивачем не впливає на вирішення заявлених вимог у даній справі.

Іншим доводом апеляції є те, що рішення суду вже виконано, а затримка у його виконанні допущена не з вини роботодавця, оскільки оскарження рішення в апеляційному порядку не може свідчити про умисне невиконання відповідачем рішення суду про поновлення на посаді.

Колегія суддів вважає такий довід скарги безпідставним, оскільки оскарження рішення суду в апеляційному порядку не позбавляє його обов`язку виконати судове рішення в частині, що підлягає негайному виконанню.

Тому, у даному випадку, має місце вина роботодавця у невиконанні судового рішення в період з 14.10.2020 по 15.03.2021.

Останнім доводом апеляції є те, що, після виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, йому здійснюється нарахування заробітної плати з 11.09.2020, а тому є безпідставним стягнення середнього заробітку у цей же період.

Колегія суддів вважає необґрунтованим такий довід апеляції, оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення є різні відповідальності роботодавця за своїм правовим змістом.

Якщо середній заробіток за час вимушеного прогулу є заробітною платою працівника, то середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці».

Тобто, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року по справі №461/1303/19.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідальність у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення наступає у будь-якому випадку, у разі настання затримки виконання судового рішення, незалежно від стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Водночас, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши дану справу в порядку спрощеного позовного провадження, порушив приписи п.1 ч.6 ст.12 КАС України, яка передбачає, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Про те, що дана справа відноситься до справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби свідчить висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 1340/4393/18 (постанова від 14.07.2021), де вказано, що середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою, тому строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення зазначеного заробітку обмежується місячним строком з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто з часу видачі наказу про поновлення на роботі (частина п`ята статті 122 КАС України).

Так, ОСОБА_1 займає посаду прокурора, яка відповідно до приміток статей 51-3 та 56 Закону України «Про запобігання корупції» відноситься до переліку службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, а тому суд першої інстанції повинен був розглянути дану справу в загальному позовному провадженні.

Пункт 7 ч.3 ст.317 КАС України передбачає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи вказані приписи законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач сплатив судовий збір за подання даного позову в сумі 1 315,15 грн., така сума підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської обласної прокуратури.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Херсонської обласної прокуратури - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року - скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді - задовольнити.

Стягнути з Херсонської обласної прокуратури (73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, буд. 33, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 14.10.2020 по 15.03.2021 в сумі 131 515 (сто тридцять одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять) грн 28 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської обласної прокуратури (73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, б.33, ) на користь ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1315 (одна тисяча триста п`ятнадцять) грн 15 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 25.10.2021 року.