Справа № 353/456/21
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 353/456/21 пров. № А/857/15821/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Іщук Л.П., Сеник Р.П.,

за участю секретаря судового засідання Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2021 року, прийняте суддею Луковкіною У.Ю. о 08 годині 58 хвилин, у м. Тлумач у справі № 353/456/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП відділення поліції №5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, лейтенанта поліції Дужика Ярослава Олександровича, Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до інспектора СРПП відділення поліції №5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, лейтенанта поліції Дужика Ярослава Олександровича, Головного управління Національної поліції в Івано - Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4318536 від 07.06.2021 року.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4318536 від 07.06.2021 року, винесену інспектором СРПП Відділення поліції № 5 (м.Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дужиком Ярославом Олександровичем про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу в сумі 510 грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду адміністративної справи жодних належних та допустимих доказів, зібраних під час розгляду справи про адміністративне правопорушення на підтвердження вини позивача та на виконання вищевказаної ухвали суду на адресу суду від відповідачів не надходило, а отже суду не видається за можливе встановити, що позивачем справді було порушено ПДР.

Таким чином, зазначив, що в матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані суду належні та допустимі докази про порушення позивачем вимог ПДР України.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа № 201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа № 524/7184/16-а).

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що встановлені по справі обставини та досліджені судом докази у їх сукупності свідчать про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а отже, інспектор СРПП Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Дужик Я.О., як суб`єкт владних повноважень, прийняв необґрунтоване рішення без урахування та встановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення питання про наявність правових підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

В той же час, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) від 11.06.2021 року за договором про надання правової допомоги № 113 від 08.06.2021 року вартість послуг адвоката становить 2500,0 грн., згідно п. 2.1., 2.6 договору про надання правової допомоги № 113 (а.с. 11). На підтвердження оплати послуг адвоката надано дублікат квитанції № 0.0..1 від 14.06.2021 року на суму 2500,0 грн. (а.с. 12).

Щодо відсутності детального опису робіт, як передбачено ч. 4 ст. 134 КАС України, зазначив, що розмір гонорару адвоката в межах цієї справи встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взяв до уваги той факт, що позиція позивача ґрунтується на знятті ременя безпеки з метою вийти з автомобіля, проте така є хибною та такою, щоб уникнути відповідальності. Разом з тим, зазначає, що позивач згідно підпункту «б», пункту 2 частини 3 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» зобов`язаний був залишатись в автомобілі з пристебнутим ременем, якщо він використовувався під час руху, і виходити з транспортного засобу тільки з дозволу поліцейського.

Крім того, вказує, що для визначення витрат на професійну правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, проте, в матеріалах справи такий детальний опис відсутній.

Звертає увагу, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також, при визначенні суми відшкодування вказаного виду судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судове засідання для розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ч.4 ст. 229, ст. 313 КАС України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 07.06.2021 року інспектор СРПП Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Дужиком Я.О. відносно ОСОБА_1 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4318536 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП з накладенням стягнення в розмірі 510 грн. штрафу,

Відповідно до оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 07.06.2021 року о 18 год. 16 хв. по вул. Січових Стрільців, 1, в м. Тлумач Івано-Франківської області керував транспортним засобом марки «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_1 , обладнаним засобами пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 (в), а саме вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП (а.с. 6-7).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Пунктом 2.3 в ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Відповідно до частин 1-3 статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» роз`яснено судам, що зміст постанови про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В матеріалах справи відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Наявна у справі оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення таким доказом не є, оскільки постанова є саме тим рішенням відповідача, що оскаржується, в якому працівник поліції відображає своє власне бачення порушень, допущених водієм. І саме в цьому акті мають бути відображені докази, якими підтверджується факт вчинення правопорушення.

Як видно з матеріалів справи, позивач та його представник факт вчинення адміністративного правопорушення заперечують.

При цьому, вказують, що ОСОБА_1 користувався паском безпеки під час керування автомобілем і зняв його тільки після зупинки його поліцейським. Проте поліцейський при розгляді справи про адміністративне правопорушення та при складанні оскаржуваної постанови не надав доказів на підтвердження порушених ним правил, не вислухав та не врахував заперечення позивача.

Крім того, колегія суддів враховує, що ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 16.06.2021 року відповідачам було запропоновано надати суду відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Суду першої інстанції і апеляційному суду відповідачі жодних доказів на підтвердження вчиненого позивачем правопорушення не надали, інформації про наявність таких доказів і неможливість надати суду з поважних причин не повідомили.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4318536 від 07.06.2021 року, винесену інспектором СРПП Відділення поліції № 5 (м. Тлумач) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Дужиком Я.О., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. слід скасувати та провадження у справі закрити за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Поряд з наведеним, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені документально на суму 2500,0 грн. (а.с. 12) та мають бути компенсовані в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 КАС України).

Відповідно до положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Останній у справі, що розглядається, не довів правомірності свого рішення, яке оскаржує позивач.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського Суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04), згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Апеляційний суд відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а, відтак, не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

Апеляційний суд не здійснює новий розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи, а також відсутня невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області залишити без задоволення, рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2021 року у справі № 353/456/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Л. П. Іщук
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 22.10.2021