Справа № 240/20277/20
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 жовтня 2021 року

Київ

справа №240/20277/20

адміністративне провадження № К/9901/20366/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Чиркіна С.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі № 240/20277/20

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі також - відповідач, скаржник), у якому просив:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 23 жовтня 2020 року та від 3 листопада 2020 року щодо застосування обмежень максимального (граничного) розміру при перерахунку та виплати щомісячного пенсійного забезпечення з 1 листопада 2020 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 1 листопада 2020 року перерахунок та виплату пенсії, призначеної на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1786-ХІІ за вислугу років, без обмеження її максимального (граничного) розміру, з урахуванням раніше проведених виплат.

Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач 2 серпня 2002 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

З протоколу №37 від 25 жовтня 2002 року встановлено, що позивачу з 6 серпня 2002 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-XII від 5 листопада 1991 року.

23 липня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про перерахунок пенсії.

До заяви позивач додав довідку, видану Офісом Генерального прокурора від 16 липня 2020 року за вих.№21-1437зп, про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії відповідно до рішень Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7р(11)/2019 та від 26 березня 2020 року №6-р/2020, згідно з якою станом на 26 березня 2020 року грошове забезпечення, яке враховується для перерахунку пенсії складає 66 948,70 гривень.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 1 вересня 2020 року повідомило позивачу, що з 1 квітня 2020 року проведено перерахунок пенсії за вислугу років, обчисленої відповідно до Закону України "Про прокуратуру". Розмір пенсійної виплати після перерахунку становить 40169,22 гривень.

Вказане у листі відповідача від 1 вересня 2020 року підтверджується протоколом від 30 липня 2020 року про перерахунок пенсії, копія якого міститься в матеріалах пенсійної справи. Сума пенсії з 1 квітня 2020 року становить 40169,22 гривень.

Відповідно до протоколу від 2 листопада 2020 року основний розмір пенсії позивача становить 40169,22 грн, максимальний розмір пенсії з 1 грудня 2019 року становить 17690 гривень.

Вважаючи обмеження максимального розміру пенсії протиправним, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року, позов задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо застосування обмежень максимального (граничного) розміру при перерахунку та виплати з 1 листопада 2020 року щомісячного пенсійного забезпечення ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 1 листопада 2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років без обмеження її максимального (граничного) розміру, з урахуванням раніше проведених виплат; в решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року № 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначав, що оскаржувані судові рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, положень статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII). Також зазначає, що суди попередніх інстанцій при прийнятті рішення про часткове задоволення позовних вимог не врахували висновків, викладених у рішенні Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі №560/2120/20, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі №240/20277/20, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати відзив на касаційну скаргу.

6 вересня 2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу відповідача. З вказаним відзивом подано клопотання позивача про закриття касаційного провадження у справі у справі №240/20277/20.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначається, що касаційне провадження у справі №240/20277/20 має бути закрите, виходячи із наступного: особою, яка подала касаційну скаргу, не доведено наявність обставин для перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у справі, а саме, висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, на які послався скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 22 жовтня 2021 року.

Розглянувши заявлене вище клопотання про закриття касаційного провадження у справі, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відкриваючи касаційне провадження у цій справі, Верховний Суд зазначив, що у цій правовій ситуації наявні обставини, наведені у пункті 1 частини четвертої статті 328 КАС України (неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у разі, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку), які є підставою для відкриття касаційного провадження. Водночас посилань на інші обставини, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження, касаційна скарга не містить.

Зокрема, скаржник на обґрунтування вимог касаційної скарги посилався на те, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскарженого судового рішення не взяв до уваги висновок, викладений у рішенні Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі №560/2120/20, яке залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС України, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, процесуальним законом чітко визначено, які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень вказаних норм касаційний перегляд із зазначених мотивів може відбутися за наявності таких складових: суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові від 19 травня 2020 року (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Водночас колегія суддів зазначає, що встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС України презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Так у справі № 560/2120/20, на судове рішення у якій особа, яка подала касаційну скаргу посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, предметом спору було визнання протиправним та скасування рішення територіального органу Пенсійного фонду України про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугу років та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (у редакції, що діяла на час призначення пенсії), у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці без обмеження її максимального розміру.

Тобто, у справі №560/2120/20 спір стосувався права особи на перерахунок пенсії колишнім працівникам органів прокуратури на підставі довідки у зв`язку зі зміною в оплаті праці працюючим працівникам прокуратури. При цьому у вказані справі позивач також просив здійснити такий перерахунок у розмірі 90 відсотків від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці без обмеження її максимальним розміром. Підставою для звернення з вказаним позовом було ухвалення Конституційним Судом України рішення №7-р(II)/2019 від 13 грудня 2019 року у справі №3-209/2018 (2413/18, 2807/19), яким було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

За результатом розгляду справи №560/2120/20 Касаційний адміністративний суд, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, дійшов висновку про те, що з 13 грудня 2019 року особи, яким пенсії призначені відповідно до Закону №1789-ХІІ або Закону №1697-VII мають право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам (зокрема на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657); такі пенсії перераховуються з 13 грудня 2019 року. Водночас, у вказані справі суд зазначив, що вимоги щодо відсотку заробітної плати, з якого відбувається перерахунок пенсії, та вимоги щодо здійснення перерахунку пенсій без обмеження їх граничного розміру, задоволенню не підлягають як передчасні (заявлені на майбутнє).

Таким чином, у справі №560/2120/20, на судове рішення у якій особа, яка подала касаційну скаргу посилається на підтвердження підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховним Судом не було зроблено жодних правових висновків стосовно застосування норм права, якими врегульовано питання перерахунку пенсій з обмеженням її граничного (максимального) розміру.

Натомість, у справі, яка розглядається предметом спору є відносини, пов`язані із прийняттям пенсійним органом рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №56 від 23 жовтня 2020 року та від 3 листопада 2020 року щодо застосування обмежень максимального (граничного) розміру при перерахунку та виплати пенсії, призначеної на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1786-ХІІ за вислугу років, з 1 листопада 2020 року. Підставами позову зазначені норми, які стосуються питання застосування обмеження максимального розміру пенсії. Також, у цій справі судами було встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем з 1 квітня 2020 року проведено перерахунок пенсії за вислугу років, обчисленої відповідно до Закону України "Про прокуратуру".

Тобто у справі, яка розглядається, на відміну від справи №560/2120/20, відсутній спір стосовно перерахунку пенсії за вислугу років, обчисленої відповідно до Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку зі зміною грошового забезпечення, яке враховується для перерахунку пенсії. Спір у справі №240/20277/20 стосується застосування обмеження пенсії позивача максимальним розміром. В той же час, у справі №560/2120/20, на судове рішення у якій посилається особа, яка подала касаційну скаргу, Верховний Суду дійшов висновку, що між сторонами відсутній спір щодо обмеження пенсії максимальним розміром. Жодних висновків стосовно застосування норм права, які врегульовують питання обмеження пенсії максимальним розміром колишнім працівникам прокуратури, Верховним Судом у справі №560/2120/20 не сформульовано.

Тобто, предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини у справі №240/20277/20 та справі №560/2120/20 не є подібними.

Таким чином, аналіз зазначеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі №560/2120/20, залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року, на яке зроблено посилання у касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваних судових рішень не дає підстав для висновку про те, що це судове рішення прийняте у справі, правовідносини у яких є подібними, що виключає можливість касаційного перегляду оскаржуваних рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а тому клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі № 240/20277/20 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналогічний підхід стосовно застосування статті 339 КАС України використано Верховним Судом, зокрема, в ухвалах від 26 серпня 2021 року у справі №240/3804/19, від 8 вересня 2021 року у справі №600/2600/20-а, від 9 вересня 2021 року у справі №400/4457/19, від 24 вересня 2021 року у справі №500/403/19 та від 29 вересня 2021 року у справі №460/4192/20.

Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Керуючись статтями 345, 339, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

У Х В А Л И В :

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження у справі № 240/20277/20.

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 січня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 240/20277/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді: І.В. Желєзного

С.М. Чиркін