Справа № 460/2869/18
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року
м. Київ
справа № 460/2869/18
адміністративне провадження № К/9901/20053/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Калашнікової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу №460/2869/18
за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправними та скасування наказів
за касаційною скаргою адвоката Теперик Оксани Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, ухвалене суддею Щербаковим В.В.
та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Гінди О.М., суддів Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У листопаді 2018 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач 1, Рівненський ОВК) та ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач 2, Дубенський ОМВК), у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 151 від 16 жовтня 2018 року «Про результати проведення розслідування по факту невиконання службових обов`язків начальником служби захисту інформації старшиною ОСОБА_1 »;
1.2. визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 жовтня 2018 року № 244-АГД «Про накладення дисциплінарного стягнення на старшину ОСОБА_1 »;
1.3. визнати протиправним та скасувати наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 жовтня 2018 року № 20-РС, параграф 1;
1.4. поновити ОСОБА_1 на посаді начальника служби захисту інформації Дубенського ОВК Рівненської області з 16 жовтня 2018 року;
1.5. стягнути з Рівненського ОВК на користь позивача середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані накази відповідачів були видані без достатніх на те правових підстав, оскільки в них зазначені неконкретизовані причини накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади через службову невідповідність. Доводив, що викладені у акті службового розслідування недоліки не свідчать про склад порушення, при цьому відповідачі не навели обставин і наслідків порушень позивачем законодавства про охорону державної таємниці та безпідставно врахували раніше накладені на позивача дисциплінарні стягнення, які на дату прийняття спірних наказів були зняті.
Установлені судами фактичні обставини справи
3. 04 березня 2010 року між Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командувача Західного оперативного командування генерал-майора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового, сержантського та старшинського складу, строком на п`ять років.
4. Відповідно до укладеного контракту, ОСОБА_1 добровільно взяв на себе зобов`язання з проходження військової служби у Збройних Силах України, свято і неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, знати і сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, суворо зберігати державну таємницю, тощо.
5. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08 червня 2015 року № 111Ю у зв`язку з настанням особливого періоду строк указаного контракту був продовжений з 08 червня 2015 року на період до оголошення демобілізації.
6. Згідно з виданою Дубенським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки довідкою про проходження військової служби з 15 травня 2014 по 04 вересня 2015 ОСОБА_1 працював на посаді начальника служби захисту інформації Дубенсько-Радивилівського ОМВК Рівненської області, а з 04 вересня 2015 року по 16 жовтня 2018 року перебував на посаді начальника служби захисту інформації Дубенського ОМВК Рівненської області.
7. Функціональні обов`язки служби захисту інформації Дубенського ОМВК Рівненської області затверджені військовим комісаром цієї установи 28 грудня 2017 року.
7.1. Так, до обов`язків начальника служби належало, зокрема: організація і забезпечення здійснення контролю за виконанням у військовому комісаріаті вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, у тому числі за дотриманням установленого порядку поводження з матеріальними носіями секретної інформації, тощо; організація і ведення секретного діловодство та архівне зберігання секретних документів, а також здійснення інших функцій передбачених цими приписами.
8. Працівниками Служби безпеки України у Рівненській області з 27 вересня 2018 року проводилася перевірка стану охорони державної таємниці в ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатами якої складено акт перевірки від 09 жовтня 2018 року №21/3444 ДСК, яким було виявлено ряд порушень законодавства про державну таємницю, а саме приписів Постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 року № 939 «Про затвердження Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, організаціях, установах та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов КМУ» (далі Порядку № 939). Всього було виявлено вісімнадцять порушень Порядку № 939, відповідальним за п`ятнадцять з яких був старшина ОСОБА_1 . Зокрема, виявлена загроза витоку секретної інформації, яка полягала у формальному проведенні загальної (річної) перевірки наявності матеріальних носіїв секретної інформації (далі МНСІ), внаслідок чого було створено загрозу до виходу МНСІ з-під контролю. У зв`язку з цим, приписами акту вимагалося провести службове розслідування за такими фактами.
8.1. Начальник служби захисту інформації ІНФОРМАЦІЯ_3 старшина ОСОБА_1 брав участь у проведенні зазначеної перевірки та ознайомлений з актом перевірки, про що свідчить його підпис.
9. На підставі вказаного акту перевірки, видано наказ військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12 жовтня 2018 року № 150 «Про проведення розслідування щодо неналежного виконання функціональних обов`язків начальником служби захисту інформації старшиною ОСОБА_1 ».
10. За результатами проведеного службового розслідування складено акт від 16 жовтня 2018 року, яким встановлені порушення старшиною ОСОБА_1 вимог статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і чесного виконання ним військового обов`язку, службових обов`язків за посадою, умов контракту, що призвели до численних недоліків у службі захисту інформації і спричинили загрозу витоку секретної інформації, а також запропоновано притягнути його до дисциплінарної відповідальності.
10.1. Позивач з цим актом ознайомлений 17 жовтня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом.
11. Наказом військового комісара Дубенського ОМВК від 16 жовтня 2018 року № 151 «Про результати проведення розслідування по факту невиконання службових обов`язків начальником служби захисту інформації старшиною ОСОБА_1 » наказано підготувати клопотання на ім`я військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
11.1. Позивач з цим наказом ознайомлений 17 жовтня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом.
12. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 жовтня 2018 року № 244-АГД ОСОБА_1 оголошено дисциплінарне стягнення «звільнення з військової служби за службовою невідповідністю».
12.1. З цим наказом позивач ознайомлений 16 жовтня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом.
13. Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 16 жовтня 2018 року № 20-РС старшину ОСОБА_1 начальника служби захисту інформації Дубенського ОМВК Рівненської області звільнено з військової служби у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
13.1. З цим наказом позивач ознайомлений 17 жовтня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом.
14. Наказом військового комісара Дубенського ОМВК від 16 жовтня 2018 року № 111 наказано вважати позивача таким, що посаду здав і направити для зарахування на військовий облік у Дубенському ОМВК.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
15. Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
16. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що службове розслідування і оформлення його результатів актом від 12 жовтня 2018 року здійснено відповідачем 2 з дотриманням вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року № 608 (далі Порядок № 608). З висновків службового розслідування слідує, що за перевірку наявності МНСІ за 2017 рік був відповідальний позивач, проте він не виконав покладені на нього обов`язків, зокрема здійснив формальне проведення загальної (річної) перевірки наявності МНСІ та не привів у відповідність до нарядів кількість наданих допусків до державної таємниці, внаслідок чого сталася загроза витоку секретної інформації. Таким чином, старшина ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і чесного виконання ним військового обов`язку, службових обов`язків за посадою, а також умов контракту щодо проходження військової служби. Така поведінка позивача призвела до незадовільного стану справ у очолюваній ним службі. Тому вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку була доведена повністю.
17.1. З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірний наказ № 151 від 16 жовтня 2018 року є правомірним і не підлягає скасуванню, а доводи позивача щодо позбавлення його можливості оскаржити акт або вчинити інші дії щодо усунення виявлених у ньому недоліків не знайшли свого відображення у доказах, наявних у матеріалах справи.
17.2. Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що Рівненський ОМВК, врахувавши характер та обставини правопорушення, його наслідки, попередню поведінку позивача, прийняв рішення про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю в межах наданих йому повноважень, отже мав об`єктивні підстави для винесення спірних наказів від 16 жовтня 2018 року № 244-АГД та від 16 жовтня 2019 року № 20-РС.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
18. 11 серпня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката Теперик О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у якій скаржник, з урахуванням уточненої касаційної скарги, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
19. В обґрунтування касаційної скарги скаржник указує на те, що оскаржувані судові рішення, у яких суди попередніх інстанцій дійшли висновку про дотримання відповідачами порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV, Наказу Міністра оборони України «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України» від 15 березня 2004 року № 82, та з порушенням норм статей 9, 242, 244, 246 КАС України.
19.1. Скаржник зазначає про порушення судом першої інстанцій норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд необґрунтовано відхилив клопотання про дослідження доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Так, за доводами скаржниці, судами попередніх інстанцій залишені поза увагою докази сторони позивача, що спростовували докази сторони відповідача, зокрема і ті докази, що слугували підставою для винесення спірних наказів.
19.3. Скаржник наполягає, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доводам позивача про те, що в акті службового розслідування має місце лише формальна констатація загальних (окремих) вимог законодавства щодо служби в Збройних Силах України, однак не вказано, яке саме правопорушення вчинив ОСОБА_1 та які наслідки виявилися у невиконанні чи порушенні вимог статей 11, 16, 58 та 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що призвели до численних недоліків у службі захисту інформації (РСО) Дубенського ОМВК, що, в свою чергу, спричинили загрозу витоку секретної інформації. Крім того, у цьому акті не вказано форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки і ставлення до скоєного; повністю відсутні в акті дані про умови та причини, що сприяли правопорушенню. Скаржник уважає, що у акті службового розслідування безпідставно вказано відомості про попередні притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (догана, сувора догана), які не охоплюються спірними правовідносинами у цій справі. Таким чином, на переконання скаржника, при накладенні дисциплінарного стягнення та обрання його виду не було враховано: характер та обставини вчиненого правопорушення, його наслідки попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, що є порушенням статті 86 Дисциплінарний статуту.
19.4. Скаржник також указує на порушення судом апеляційної інстанції таємниці нарадчої кімнати, яка полягала у тому, що після закінчення судових дебатів у судовому засіданні, яке відбувалося в режимі відеоконференції за участю позивача та його представника з власних технічних засобів через програму ЕаzуСоn, склад суду не залишив приміщення зали судового засідання, а почав надавати оцінку позиції сторони позивача без виходу до нарадчої кімнати, а все обговорення між складом суду транслювалося у режимі відеоконференції через програму «ЕаzуСоn», що, на думку скаржниці, є самостійним порушенням норм процесуального права, зокрема статей 227, 228, 243 КАС України. Цей факт зафіксовано скаржницею шляхом здійснення відеозапису, компакт-диск з яким долучено до касаційної скарги.
20. 11 серпня 2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Калашнікова О.В.
21. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
22. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 29 вересня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи
23. 04 листопада 2020 року від Рівненського ОВК надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
23.1. У відзиві відповідач 1 звертає увагу, що судом першої інстанції були задоволенні усі клопотання представника позивача щодо витребування та долучення до матеріалів справи усіх необхідних письмових доказів у повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи. При цьому, у касаційній скарзі не зазначено, які саме клопотання не були задоволенні судом. Також, зазначає, що позивачем не було надано жодного доказу, які б спростували недоліки допущені ним в роботі, які були зафіксовані перевіркою СБУ, за які його і було притягнуто до дисциплінарної відповідальності.
24. 04 листопада 2020 року від Дубенського ОМВК надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
24.1. У відзиві відповідач 2 наполягає, що підставою для винесення спірного наказу слугував ряд порушень законодавства щодо охорони державної таємниці допущених позивачем під час виконання його службових обов`язків, які були виявлені під час перевірки Дубенського ОМВК працівниками СБУ у Рівненській області. Відповідач 2 ззаначає, що ці порушення сталися внаслідок того, що позивач не сумлінно виконував свої функціональні обов`язки за посадою і порушив такими діями вимоги статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, умов контракту, що призвели до численних недоліків у службі захисту інформації і спричинили загрозу витоку секретної інформації. Також зазначає, що у судовому засіданні суду першої інстанції, було у повному обсязі досліджено усі надані письмові докази, а письмові докази, що були надані до апеляційної інстанції жодним чином не спростовували б підстав для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності.
Нормативне регулювання
25. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
26. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
27. Відповідно до частин першої та четвертої статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності<…>.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
28. За змістом частини шостою статті 2 Закону № 2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу віднесено до
29. Згідно з підпунктом «д» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-XII під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через службову невідповідність.
30. Частиною сьомої статті 26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
31. Згідно з пунктом 228 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008 в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється, зокрема, в разі застосування до військовослужбовця відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України;
32. Відповідно до пункту 238 розділу ХІІ Положення № 1153/2008 наказ про застосування до військовослужбовця такого дисциплінарного стягнення, як звільнення з військової служби через службову невідповідність, є підставою для видання наказу про його звільнення. Порядок оформлення документів для видання наказу про звільнення військовослужбовців з військової служби через службову невідповідність визначається Міністерством оборони України.
33. Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби Збройних Сил України у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
34. Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язки, викладені у статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, серед яких: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю.
35. За приписами статті 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
36. Відповідно до статті 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
37. Обов`язки командира (начальника) визначені у статті 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, серед яких, планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами.
38. Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
39. Статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
40. Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.
41. Згідно зі статтею 51 Дисциплінарного статуту на сержантів (старшин) (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; е) пониження в посаді; є) пониження у військовому званні на один ступінь; ж) пониження у військовому званні на один ступінь з переведенням на нижчу посаду; з) позбавлення сержантського (старшинського) звання; и) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю.
42. Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
43. Частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
44. Згідно з частинами першою, сьомою статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром, доручено офіцерові чи прапорщикові (мічманові), а у разі вчинення правопорушення солдатом (матросом) чи сержантом (старшиною) також сержантові (старшині).
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України встановлюється наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях центральними органами виконавчої влади, яким вони підпорядковані.
45. Відповідно до статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
46. За змістом статті 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.
47. Механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або допустили правопорушення, під час проходження ними зборів визначено Порядком № 608.
48. Пункту 1 розділу ІІ Порядку № 608 визначено, що службове розслідування призначається, зокрема, у разі якщо за характером вчиненого правопорушення на військовослужбовця буде накладено дисциплінарне стягнення, застосування якого призведе до позбавлення військовослужбовця премії повністю або частково, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, накладення дисциплінарного стягнення, внаслідок чого військовослужбовець буде понижений у посаді, понижений у військовому званні, позбавлений військового звання, звільнений з військової служби
Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
49. Відповідно до пункт 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
50. Повноваження осіб під час службового розслідування, а саме права та обов`язки осіб, які проводять службове розслідування, а також права військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування передбачено визначені в розділі ІV Порядку № 608.
50.1. Так, згідно з пунктом 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані, зокрема, дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника.
50.2. Згідно з пунктом 2 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, мають право, зокрема, отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані).
50.3. Пунктом 3 Порядку № 608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема, ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
51. За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку № 608).
52. Пунктами 3, 4, 5 розділу V Порядку № 608 визначено, що в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
53. Відповідно до пунктів 1 4 розділу VІ Порядку № 608 командир (начальник), який призначив службове розслідування, у 10-денний строк розглядає акт та матеріали службового розслідування.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Позиція Верховного Суду
Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
54. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
55. Згідно з ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктами 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме: якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
56. Предметом спору у цій справі є рішення відповідачів щодо накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. Підставою для застосування такого дисциплінарного стягнення слугувало неналежне виконання службових обов`язків.
57. З аналізу вказаних норм у їх сукупності слідує, що позивач як начальник служби захисту інформації Дубенсько-Радивилівського ОМВК Рівненської області особисто відповідальний за організацію і забезпечення здійснення контролю за виконанням у військовому комісаріаті вимог законодавства у сфері охорони державної таємниці, у тому числі за дотриманням установленого порядку поводження з матеріальними носіями секретної інформації, організацію і ведення секретного діловодство та архівне зберігання секретних документів. При цьому, за неналежне виконання службових обов`язків військовослужбовець може бути притягнений у встановленому порядку до дисциплінарної відповідальності.
58. Дисциплінарним статутом визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, а у разі повного доведення вини військовослужбовця командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
59. Верховний Суд зазначає, що у даному випадку притягненню до дисциплінарної відповідальності повинно передувати встановлення конкретних фактів невиконання/належного виконання службових обов`язків.
60. Аналіз наведених правових норм дає також підстави для висновку, що під час вирішення питання про застосування того чи іншого виду дисциплінарного стягнення, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.
61. З цього приводу Верховний Суд зауважує, що у касаційній скарзі скаржниця не наводить аргументів на спростування наявності у діях позивача ознак дисциплінарного проступку, пов`язаного з неналежним виконанням вищевказаних службових обов`язків, натомість наполягає, що в акті службового розслідування не вказано, яке саме правопорушення вчинив ОСОБА_1 , ступінь і форму його вини та які наслідки виявилися у не виконанні, порушенні вимог статей 11, 16, 58 та 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і чесного виконання ним військового обов`язку, службових обов`язків за посадою, умов контракту, що призвели до численних недоліків у службі захисту інформації (РСО) Дубенського ОМВК і спричинили загрозу витоку секретної інформації. Аналогічні доводи були викладені позивачем в уточненій позовній заяві та апеляційній скарзі.
62. Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
63. У цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що підставою для призначення службового розслідування щодо неналежного виконання посадових обов`язків позивачем слугував акт планової перевірки стану охорони державної таємниці в Дубенському ОМВК від 09 жовтня 2018 року № 21/3444 ДСК, проведеної 27 вересня 2018 року працівниками СБУ у Рівненській області, за результатами якої виявлено ряд порушень законодавства про державну таємницю, а саме приписів Порядку № 939, зокрема, загрозу витоку секретної інформації (виходу МНСІ з-під контролю) у наслідок формального проведення загальної (річної) перевірки наявності МНСІ. Відповідальним за 15 порушень приписів Порядку № 939 був старшина ОСОБА_1 .
64. Поряд із цим, ані у позовній заяві, ані у апеляційній та касаційні скаргах позивач фактично не спростовує наведені у вказаному акті висновки перевірки стану охорони державної таємниці в Дубенському ОМВК. Разом з тим акт планової перевірки стану охорони державної таємниці в Дубенському ОМВК від 09 жовтня 2018 року №21/3444 ДСК визнаний судами першої та апеляційної інстанції належним доказом, на підставі якого встановлені факти порушень в результаті проведеної перевірки.
65. Верховний Суд наголошує, що відповідно до статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу та, як вже зазначено, переглядає судові рішення на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.
66. Зі змісту акту службового розслідування слідує, що за перевірку наявності МНСІ за 2017 рік був відповідальний позивач, проте він не виконав покладені на нього обов`язків, зокрема здійснив формальне проведення загальної (річної) перевірки наявності МНСІ та не привів у відповідність до нарядів кількість наданих допусків до державної таємниці, внаслідок чого сталася загроза витоку секретної інформації. Таким чином, старшина ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і чесного виконання ним військового обов`язку, службових обов`язків за посадою, умов контракту, що призвели до численних недоліків у службі захисту інформації і спричинили загрозу витоку секретної інформації, а також запропоновано притягнути його до дисциплінарної відповідальності
67. З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанції про доведеність у цій справі вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку, який виявився у порушенні позивачем вимог статей 11, 16, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і чесного виконання ним військового обов`язку, службових обов`язків за посадою, що призвело до незадовільного стану справ у очолюваній ним службі.
68. За змістом пункту 2 Розділу VІ Дисциплінарного Статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) особисто приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
69. Таким чином, для притягнення до дисциплінарної відповідальності, достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення та невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку.
70. Звільнення з військової служби за службовою невідповідальністю є одним з видів дисциплінарного стягнення, який може бути застосовано за будь-яке невиконання (неналежне виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військової дисципліни, передбачене приписами статті 68 Дисциплінарного статуту.
71. Верховним Судом береться до уваги той факт, що під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
72. Однак, аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього дисциплінарного стягнення за вчинення даного проступку, Верховний Суд виходить з того, що відповідно до приписів Дисциплінарного статуту підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення.
73. Доводи касаційної скарги щодо безпідставного зазначення у акті службової перевірки та спірному наказі від 16 жовтня 2018 року № 244-АГД про те, що позивач двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності (догана, сувора догана), колегія суддів уважає такими, що не знайшли підтвердження, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_6 у спірному наказі від 16 жовтня 2018 року № 244-АГД лише зазначено про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності як про обставини, що характеризують особисте ставлення позивача до виконання його службових обов`язків. Однак зазначені обставини не були підставою, зокрема, для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за систематичне невиконання службових обов`язків.
74. Щодо доводів касаційної скарги про проведення службового розслідування з порушенням пункту 5 розділу V Порядку № 608, колегія суддів зазначає, що ані в позові, ані в апеляційній скарзі позивач не посилався на вказані обставини, як на підставу для задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій вказані обставини не досліджували.
75. Відтак колегія суддів Верховного Суду відхиляє ці доводи касаційної скарги, оскільки вони не були предметом розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій, тому відповідно до положень частини четвертої статті 341 КАС України не можуть бути переглянуті і в порядку касаційного провадження.
76. Крім того, колегія суддів Верховного Суду відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про дослідження доказів щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
77. Так, колегія суддів звертає увагу, що скаржниця у касаційній скарзі лише зазначає про відхилення судом клопотання про дослідження доказів, проте не наводить, які саме докази не витребувані судом першої інстанції на клопотання позивача та коли позивачем заявлялося таке клопотання, натомість вказує, що судом першої та апеляційної інстанції були залишені поза увагою докази сторони позивача, що спростовували докази сторони відповідача. При цьому, у матеріалах справи відсутні письмові клопотання позивача про витребування доказів. Суди попередніх інстанцій у цій справі не постановляли ухвал про відхилення клопотань про дослідження доказів.
78. Тож у цій частині доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, наданих судам попередніх інстанцій та свідчать про незгоду скаржниці із правовою оцінкою судами попередніх обставин справи.
79. Реагуючи на доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для відступу від висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 805/4255/16-а, колегія суддів виходить із наступного.
80. Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2018 року у справі № 807/1325/16, правовідносини у якій подібні до спірних правовідносин у цій справі, сформував правову позицію, яка полягає у тому, що Дисциплінарний статут не визначає конкретної послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначати вид стягнення за його суворістю в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.
81. Це узгоджується з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, де передбачено, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
82. Дискреційним повноваженнями є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.
83. Аналогічна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема у постанові від 31 січня 2020 року у справі № 805/4255/16-а, а також у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 813/3020/16, від 28 лютого 2020 року у справі № 620/1355/19, від 18 лютого 2021 року у справі №1.380.2019.000616 і підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи колегія суддів не знаходить.
84. У контексті наведеного, Верховний Суд відхиляє як необґрунтовані доводи касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки, зазначаючи про відсутність такого висновку Верховного Суду, скаржник не навів жодної норми матеріального права щодо застосування якої у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
85. Ураховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що відповідачами при прийнятті оскаржуваних наказів було дотримано встановлену процедуру, враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби, а також професійні та особисті якості, попередню поведінку позивача та можливість подальшого проходження військової служби.
86. За наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення з військової служби за службовою невідповідністю здійснено відповідно до вимог Дисциплінарного статуту, отже відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України. Як наслідок, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
87. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були перевірені та проаналізовані судами попередніх інстанцій під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваних судових рішень, та їм була надана належна правова оцінка.
88. Доводи та аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій і свідчать про незгоду скаржниці з правовою оцінкою судів попередніх інстанцій обставин справи, встановлених у процесі її розгляду.
89. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
90. Аналізуючи доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог процесуального закону унаслідок порушення таємниці нарадчої кімнати, Верховний Суд зазначає таке.
91. Відповідно до частини першої статті 227 КАС України після судових дебатів суд виходить до нарадчої кімнати (приміщення, спеціально призначеного для ухвалення судових рішень) для ухвалення рішення у справі, оголосивши орієнтовний час його проголошення.
92. За приписами статті 228 КАС України під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який розглядає справу. Під час перебування в нарадчій кімнаті суддя не має права розглядати інші судові справи. Судді не мають права розголошувати хід обговорення та ухвалення рішення в нарадчій кімнаті.
93. Відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (далі Закон № 1402-VIII) незалежність судді забезпечується порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення (пункт 4 частини п`ятої статті 48 Закону № 1402-VIII); суддя зобов`язаний не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати і закритого судового засідання (пункт 5 частини сьомої статті 56 Закону № 1402-VIII); передбачено можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження в разі розголошення суддею таємниці, що охороняється законом, у тому числі таємниці нарадчої кімнати, або інформації, що стала відомою судді під час розгляду справи у закритому судовому засіданні (пункт 5 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII).
94. Отже таємниця нарадчої кімнати є охоронюваною законом і наведене положення стосується не лише дотримання таємниці наради суддів у адміністративному судочинстві.
95. З урахуванням наведених положень КАС України, нарада суду відбувається у нарадчій кімнаті, тобто ізольованому приміщенні, доступ до якої інших осіб, крім суддів, які входять до складу колегії у справі, відсутній; судді зобов`язані приймати рішення виключно на підставі внутрішнього переконання, що сформувалося у ході судового розгляду, і власних правових знань; під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті крім складу суду (судді), який здійснює судовий розгляд; заборонено розголошувати відомості про те, що відбувається в нарадчій кімнаті, включаючи обговорення фактичних обставин справи, хід обговорення, судження суддів, їх позиції, результат голосування; неприпустимий будь-який вплив ззовні на процес прийняття судового рішення; судді (суддя) зобов`язані бути зосередженими на обставинах тієї справи, для вирішення якої і ухвалення судового рішення видалилися до нарадчої кімнати.
96. Разом з тим порушення таємниці нарадчої кімнати не є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до частини третьої статті 353 КАС України.
97. Отже законодавець уважав недоцільним відносити порушення таємниці нарадчої кімнати до безумовних підстав для скасування судового рішення, залишивши тим самим суду касаційної інстанцій можливість оцінювати істотність виявлених порушень порядку ухвалення рішення в нарадчій кімнаті шляхом з`ясування чи призвели вони до неможливості ухвалити законне й справедливе рішення.
98. Таким чином порушенням таємниці нарадчої кімнати може бути визнано порушення норм процесуального права у разі коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговорені та ухвалені відповідного судового рішення.
99. За наведених обставин, колегія суддів уважає безпідставними твердження скаржника про нявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції у зв`язку із порушенням таємниці нарадчої кімнати, оскільки надані скаржником докази не дають підстав вважати, що під час безперевної наради колегії суддів під час ухвалення оскаржуваного судового рішення відбулося зовнішнє втручання, яке мало наслідком вплив на рішення суду апеляційної інстанції у цій справі. Транслювання у режимі відеоконференції через програму «ЕаzуСоn» обговорення між складом суду апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення є технічною помилкою, яка не вплинула на правильність вирішення справи судом апеляційної інстанції та не призвела до ухвалення незаконного рішення а тому відповідно до частини другої статті 351 КАС України не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.
101. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив порушень норм процесуального права судом апеляційної інстанції, яке б мало наслідком ухвалення незаконного рішення.
102. Підсумовуючи наведе, Верховний Суд констатує, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
103. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
104. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
105. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
106. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Теперик Оксана Василівна, залишити без задоволення.
2. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі № 460/2869/18 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк О.В. Калашнікова