Справа № 420/1368/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1368/21
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Дата і місце ухвалення 22.03.2021р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

01.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 30/к від 16.01.2021 року про звільнення його 16.01.2021 року з посади директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань галузей промисловості України, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» та абзацу 4 п. 17 контракту № 16/51/ДС від 14.01.2021 року про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2;

поновити його з 16.01.2021 року на посаді директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, строково, на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2;

визнати протиправними дії Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України зі складання висновку про результати перевірки відомостей про ОСОБА_1 від 16.01.2021 року відповідно до якого він відповідає критеріям здійснення очищення влади (люстрації), передбачених ч. 3 ст. 1, п. 9 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади»;

визнати протиправними дії Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, які полягають у складанні та направленні до Міністерства юстиції України за № 20/1.2-13.1/247 від 16.01.2021 року «Повідомлення про відповідність критерія здійснення очищення влади (люстрації)» згідно якого ОСОБА_1 , як особа, яка займала або претендувала на посаду директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу, відповідно до ч. 3 ст. 1 та п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» відповідає критерію, на підставі якого застосовується заборона строком на 10 років обіймати відповідні посади;

зобов`язати Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 - директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1, п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості України подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт обґрунтовує свою незгоду з рішенням суду тим, що судом при прийнятті рішення не враховано те, що згідно положень Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється у разі застосування заборони, передбаченої Законом України «Про очищення влади».

В даному випадку згідно трудової книжки позивача було встановлено, що він сукупно не менше одного року обіймав посаду, щодо якої здійснюється очищення влади на підставі Закону України «Про очищення влади», у зв`язку з чим його і було звільнено із займаної посади.

Апелянт посилається на те, що оскільки позивач відповідає критеріям здійснення очищення влади, передбаченим ч. 3 ст. 1 та п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», він не може перебувати на посаді директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань галузей промисловості України. На думку апелянта, положення Закону України «Про очищення влади» та Закону України «Про державну службу» підлягають безумовному застосуванню органами державної влади, а тому звільнення позивача відбулось на виконання імперативних норм вказаних вище законів.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 - директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1, п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», апелянт зазначив, що законодавством чітко визначено механізм вилучення відомостей стосовно особи з Реєстру, а заявлений позивачем спосіб захисту порушених прав не передбачений законом.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 52/к від 24.11.2020 р. «Про необхідність призначення на посади державної служби категорії «Б» та «В» на період дії карантину» оголошено добір на вакантні посади державної служби категорії «Б» та «В» в апараті Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України.

Відповідно до наказу державного секретаря Мінстратегпрому І.О. Яковлєва № 65/к від 03.12.2020 р. «Про визначення результатів добору на вакантні посади державної служби категорії «Б» та «В» в апараті Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України» за результатами добору, оголошеного наказом Мінстратегпрому № 52/к від 24.11.2020 року, ОСОБА_1 визначено кандидатом для призначення на посаду директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу апарату Мінстратегпрому (24112020-4-12) строково, шляхом укладання контракту на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та до дня визначення суб`єктом призначення або керівником державної служби переможця за результатом конкурсного відбору відповідно до законодавства, але не більше двох місяців після відміни карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У поданому позові ОСОБА_1 посилався на те, що він як особа, яка претендує на зайняття посади директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Мінстратегпрому, подав документи, в тому числі письмову згоду від 11.12.2020 р. на проведення спеціальної перевірки відомостей щодо нього та заяву від 07.12.2020 р. про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», в якій повідомив, що заборони, передбачені ч. 3 або ч. 4 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» щодо нього не застосовуються.

Мінстратегпромом з урахуванням приписів ст.ст. 56-58 Закону України «Про запобігання корупції» та Порядку проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №171 від 25.03.2015 р., організовано проведення спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 .

Крім того, для проведення спеціальної перевірки подавалися копії письмової згоди особи, яка претендує на зайняття посади, на проведення спеціальної перевірки, автобіографії, паспорта, документів про освіту та науковий ступінь, сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду (форма первинної облікової документації № 140/0), медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів (форма первинної облікової документації № 122-2/0), заяви, передбаченої ч.1 ст.6 Закону України «Про очищення влади», трудової книжки.

Під час проведення спеціальної перевірки було надіслано запити про надання відомостей про ОСОБА_1 до: Державної судової адміністрації України; Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції України; Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України; Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку; Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); Національного агентства з питань запобігання корупції; Міністерства охорони здоров`я України; Міністерства освіти і науки України; Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Для проведення спеціальної перевірки особи, яка претендує на зайняття посади, подано до Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік, у порядку, визначеному ч.1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».

За заявою Мінстратегпрому, Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Київ) 29.12.2020 року за № 3111 надано Витяг з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», сформований 29.12.2020 року за номером 2568554, відповідно до якого за пошуковими відомостями інформація в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» стосовно ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до довідки Головного спеціаліста Сектору з питань запобігання та виявлення корупції Мінстратегпрому від 13.01.2021 р. про результати спеціальної перевірки щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Мінстратегпрому, інформації, що перешкоджає зайняттю ОСОБА_1 посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком, не виявлено.

Згідно наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України від 14.01.2021 року ОСОБА_1 було призначено з 14.01.2021 року на посаду директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Мінстратегпрома строково, на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, шляхом укладання контракту про проходження державної служби.

14.01.2021р. між Мінстратегпромом в особі державного секретаря Мінстратегпрому ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт №16/51/ДС про проходження державної служби на період карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2 на посаді директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Мінстратегпрому.

Після призначення позивача на вищевказану посаду, відповідачем відповідно до п. п. 14, 42 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 563 від 16.10.2014р., проведено перевірку щодо ОСОБА_1 , внаслідок чого директором Департаменту по роботі з персоналом Мінстратегпрому складено висновок про результати перевірки відомостей про особу.

Згідно вказаного висновку, за результатами перевірки особової справи, трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 09.09.2004 р., а також інформації з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», виявлено відповідність ОСОБА_1 критеріям здійснення очищення влади (люстрації), передбачених ч.3 ст.1, п.9 ч. 1 та п.5 ч.2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Наказом Мінстратегпрому №30/к від 16.01.2021 р. ОСОБА_1 , 16.01.2021 р. звільнено з посади директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Мінстратегпрому, відповідно до п.8 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» та абз.4 п.17 контракту № 16/51/ДС від 14.01.2021 р. про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2.

Підставами для прийняття вказаного наказу зазначено: трудову книжку ОСОБА_1 ; висновок про результати перевірки відомостей про особу від 16.01.2021 р.

16.01.2021 р. Мінстратегпромом для внесення певних відомостей щодо позивача до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», на адресу Міністерства юстиції України складено та направлено «Повідомлення про відповідність критеріям здійснення очищення влади (люстрації)» за № 20/1.2-13.1/247, з додатками на чотирьох аркушах. Зі змісту вказаного Повідомлення вбачається, ОСОБА_1 , як особа, яка займала або претендувала на посаду директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Мінстратегпрому, відповідно до ч.3 ст. 1 та п.9 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади», відповідає критерію, на підставі якого застосовується заборона строком на 10 років обіймати відповідні посади.

Не погоджуючись з наказом про звільнення та діями відповідача по складанню висновку про результати перевірки відомостей про ОСОБА_1 від 16.01.2021 року та діями по складанню та направленню до Міністерства юстиції України за № 20/1.2-13.1/247 від 16.01.2021 року «Повідомлення про відповідність критерія здійснення очищення влади (люстрації)», позивач звернувся з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 30/к від 16.01.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з огляду на невстановлення відомостей про наявність фактів протиправної поведінки позивача, спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини. При цьому, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України зі складання висновку про результати перевірки відомостей про ОСОБА_1 від 16.01.2021 року та визнання протиправними дії Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, які полягають у складанні та направленні до Міністерства юстиції України за № 20/1.2-13.1/247 від 16.01.2021 року «Повідомлення про відповідність критерія здійснення очищення влади (люстрації)» з огляду на те, що такі вимоги є похідними від попередніх вимог, а тому також підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принцип законності вимагає, щоб органи державної влади мали повноваження на вчинення певних дій та в подальшому діяли виключно в межах тих повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України), у поєднанні з принципом законності вимагає, щоб такі дії органів державної влади були ще й правовими.

За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У частині другій статті 61 Конституції України зазначено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Пунктом 6 частини першої статті 51 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні визначені Законом України від 16 вересня 2014 року №1682-VII «Про очищення влади» (далі - Закон № 1682-VII; тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування (частина перша статті 1 Закону № 1682-VII).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону № 1682-VII очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

За нормами частини третьої статті 1 Закону № 1682-VII протягом десяти років із дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Статтею 2 Закону №1682-VII передбачено перелік посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади (люстрації).

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 2 Закону №1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо: інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування;

Критерії здійснення очищення влади (люстрації), установлені статтею 3 Закону № 1682-VII, застосовуються до певної категорії посад без конкретизації їх статусу в структурі органів державної влади.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, зокрема, голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, їх перших заступників, заступників, голови районної державної адміністрації, районної в місті Києві державної адміністрації.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема, голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації, їх перших заступників, заступників, голови районної державної адміністрації, районної в місті Києві державної адміністрації.

При цьому підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1682-VII визначено, що впродовж десяти днів з дня набрання чинності цим Законом керівник органу (орган), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена в частині третій статті 1 цього Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, на підставі відомостей, наявних в особових справах цих осіб: звільняє цих осіб з посад або надсилає керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення з посади таких осіб, відповідні документи для їх звільнення не пізніше ніж на 10 робочий день з дня отримання таких документів.

Як установлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 у період з 19.04.2010 року по 04.12.2013 року працював на посаді заступника голови Одеської обласної державної адміністрації.

Відповідно до п. 14 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 563 від 16.10.2014р. (далі Порядок № 563), відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, та/або на підставі витягу із послужного списку та на підставі поданих особою документів, а також інформації з Реєстру про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей перевіряє достовірність зазначених у заяві відомостей щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону, та складає висновок про результати перевірки відомостей про особу за формою згідно з додатком 2-1.

У разі коли за результатами перевірки матеріалів особової справи та/або витягу із послужного списку відповідальним структурним підрозділом виявлено відповідність критерію здійснення очищення влади (люстрації), визначеного частиною першою, пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону, про це зазначається у висновку про результати перевірки відомостей про особу за формою згідно з додатком 2-1.

На підставі такого висновку відповідальний структурний підрозділ готує довідку про результати перевірки за формою згідно з додатком 5 та подає її керівнику органу або керівнику державної служби.

За змістом п. 42 Порядку № 563, відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка претендує на зайняття посади, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві такої особи, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої та пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону, про що складає висновок про результати перевірки відомостей про особу, в якому зазначено про невиявлення критеріїв здійснення очищення влади (люстрації), за формою згідно з додатком 2-1.

За наслідками проведення спеціальної перевірки до позивача відповідно до частини 3 статті 1 та пункту 6 частини 1 статті 2 Закону № 1682-VII за критерієм пункту 8 частини 1 статті 3 Закону № 1682-VII за зайняття відповідної посади сукупно не менше одного року у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року була застосована заборона протягом 10 років з дня набрання чинності цим Законом обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), та оскаржуваним наказом звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до підпункту 1 пункту 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1682-VII.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 5 Закону № 1682-VII перевірці підлягають достовірність вказаних у заяві відомостей щодо незастосування заборон, передбачених частинами третьою та четвертою статті 1 цього Закону.

Орган, який проводив перевірку, за результатами перевірки відомостей зазначених особою у заяві щодо незастосування до неї заборони, визначеної частиною третьою або четвертою статті 1 Закону № 1682-VII, складає висновок про результати перевірки, яким встановлено достовірність або недостовірність таких відомостей.

За приписами частин одинадцятої та дванадцятої статті 5 Закону № 1682-VII орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов`язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Частиною чотирнадцятою статті 5 Закону № 1682-VII визначено, що керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Водночас аналіз зазначених норм свідчить про те, що встановлення для осіб заборони обіймати певні посади в органах державної влади чи їхніх самостійних структурних підрозділах пов`язується із самим лише фактом зайняття у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року посад, зокрема передбачених пунктом 9 частини першої статті 3 Закону №1682-VII, та з перебуванням у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року на вказаних у п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону посадах та не були звільнені в цей період за власним бажанням, незалежно від того чи сприяла така особа своїми рішеннями, діями (бездіяльністю) узурпації влади, підриву основ національної безпеки і оборони України або протиправному порушенню прав і свобод людини, тобто не враховуючи жодної індивідуальної дії чи зв`язку особи з будь-якими антидемократичними подіями.

Як свідчать обставини даної справи, звільнення позивача проведено на підставі довідки про результати перевірки відомостей, зазначених в особовій справі про його перебування на відповідній посаді. При цьому встановлення фактів особистої протиправної поведінки ОСОБА_1 не було метою цієї перевірки.

Будь-яких доказів щодо вчинення дій та заходів (та/або сприяння їх здійсненню), спрямованих на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_4 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, матеріали справи не містять.

Колегія суддів враховує, що у постанові від 11 червня 2020 року у справі № 815/1745/15 Верховний Суд зазначив, що відсутність у Законі №1682-VII процедури та механізму, які б визначали індивідуальний підхід під час застосування встановлених ним заборон, не знімає обов`язку із суду застосовувати індивідуальний підхід при вирішенні кожного конкретного спору за критеріями правомірності та законності рішень суб`єктів владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, що кореспондує положенням частини третьої статті 2 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Цей обов`язок випливає із завдань адміністративного судочинства, змістом яких є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На необхідності доведення вини кожної особи, яка піддається люстраційним процедурам, наголошує Венеціанська комісія у Проміжному (пункти 64, 82, 104) та Остаточному (пункт 18) висновках №788/2014 щодо Закону №1682-VII, як на загальновизнаному міжнародному стандарті.

Парламентська асамблея Ради Європи у Резолюції ПАРЄ №1096 (1996) звернула увагу держав-членів на те, що «люстрація» застосовується до осіб у випадку доведення їх провини в кожному конкретному випадку, а не як інструмент формального звільнення з посади. Зокрема, у пункті 12 Асамблея підкреслила, що загалом люстраційні заходи можуть будуть сумісними з демократичною державою, заснованій на принципі верховенства права, за умов дотримання деяких критеріїв. По-перше, провина, а саме особиста, а не колективна, повинна бути доведена в кожному окремому випадку; це наголошує на потребі в індивідуальному, а не колективному, застосуванні законів про люстрацію. По-друге, повинні гарантуватися право на захист, презумпція невинуватості до доведення провини і право на судовий перегляд ухваленого рішення. Помста у жодному разі не може бути метою таких заходів, а процес люстрації не повинен допускати політичне або соціальне зловживання результатами люстрації. Метою люстрації є не покарання осіб, які вважаються винними (це входить до завдань прокурорів, які керуються кримінальним законодавством), а захист молодих демократій.

17 жовтня 2019 року ЄСПЛ прийняв рішення у справі «Полях та інші проти України» (заяви №58812/15, №53217/16, №59099/16, №23231/18, №47749/18), яке 24 лютого 2020 року набуло статусу остаточного (далі - рішення у справі «Полях та інші проти України»), та стосувалося звільнення п`ятьох державних службовців із забороною обіймати посади державної служби на підставі приписів Закону № 1682-VII, що одразу призвело до втрати всіх своїх здобутків.

У цьому рішенні ЄСПЛ указав, що застосовані до заявників заходи були дуже обмежувальними та широкими за обсягом, які призвели до втручання в право на приватне життя, гарантоване статтею 8 Конвенції. Тому необхідні були дуже переконливі підстави, щоб довести, що такі заходи могли бути застосовані за відсутності будь-якої індивідуальної оцінки поведінки особи лише на підставі висновку, що їхнє перебування на посаді у період, коли пан ОСОБА_4 обіймав посаду Президента України, достатньою мірою доводило відсутність у них відданості демократичним принципам державної організації або їхню причетність до корупції.

Тобто, без аналізу індивідуальної поведінки неможливо встановити особисту вину осіб, до яких застосовано означені заборони, для того, щоб переконатися у застосуванні до цих осіб індивідуальної відповідальності, а не колективної, як це задекларовано у принципах Закону №1682-VII, що мали б спрямовувати процес очищення влади (люстрації), що, в свою чергу, лягло і в основу постанови Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 3 червня 2020 року у справі № 817/3431/14.

У цьому рішенні Верховний Суд дійшов висновку, що заходи такої суворості як звільнення з посади із забороною займати посаду на 10 років не можуть застосовуватись до державних службовців лише через те, що вони залишились на своїх посадах державної служби після обрання нового глави держави, без аналізу індивідуальної поведінки таких осіб та встановлення зв`язку із узурпацією влади, підривом основ національної безпеки і оборони України або протиправного порушення прав і свобод людини.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що сам факт встановлення перевіркою належності особи до переліку осіб щодо яких застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 Закону № 1682-VII, є підставою для відмови у призначенні такої особи на посаду, на яку вона претендує, а в даному випадку звільнення позивача із займаної посади.

Оцінюючи пропорційність обмежень, застосованих до позивача щодо легітимної мети очищення влади, якої прагнули досягти органи державної влади, колегія суддів вважає їх непропорційними, невиправданими та не необхідними у демократичному суспільстві.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо недотримання принципу індивідуальної вини при проведенні люстраційних заходів та винесенні наказу про звільнення позивача із займаної посади.

Зважаючи на викладе у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності та необґрунтованості наказу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 30/к від 16.01.2021 року про звільнення ОСОБА_1 16.01.2021 року з посади директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань галузей промисловості України.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України Про запобігання корупції іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи вказані положення трудового законодавства, скасування наказу про звільнення позивача, відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України є підставою для його поновлення на попередній роботі на посаді директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, строково, на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2 з 16.01.2021 року.

Відносно тверджень скаржника про законність його дій через відсутність висновків про неконституційність Закону № 1682-VII колегія суддів зауважує наступне.

Системний аналіз положень пункту 8 частини першої статті 3 у взаємозв`язку із частиною третьою статті 1 та пунктом 2 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1682-VII дає підстави для висновку, що заборони, встановлені частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VII, виникають в силу закону, а не в силу прийняття суб`єктом владних повноважень правозастосовного (індивідуально-правового) акта.

Питання конституційності, зокрема положень пунктів 7, 8, 9 частини першої пункту 4 частини другої статті 3 у взаємозв`язку із частиною третьою статті 1 та пунктом 2 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1682-VII на відповідність положенням статті 38, частини другої статті 61, частини першої статті 62 Конституції України вирішуються Конституційним Судом України.

На розгляді Великої Палати Конституційного Суду України тривалий час перебуває справа за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 6 частини першої, пунктів 2, 13 частини другої, частини третьої статті 3 Закону України «Про очищення влади», 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частин третьої, шостої статті 1, частин першої, другої, третьої, четвертої, восьмої статті 3, пункту 2 частини п`ятої статті 5, пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону, Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 1, пунктів 7, 8, 9 частини першої, пункту 4 частини другої статті 3, пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону, Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини третьої статті 4 цього закону.

На момент розгляду даної справи рішення Конституційним Судом України за наслідками розгляду вищевказаного конституційного провадження не ухвалено.

Верховний Суд у рішенні від 18 вересня 2018 року у справі № 800/186/17 за позовом ОСОБА_5 до Вищої ради правосуддя, третя особа Міністерство юстиції України, про визнання незаконними та скасування рішень, дійшов висновку, що люстрація, як законодавче обмеження, за своєю правовою природою є відмінною від юридичної відповідальності та не може бути ототожнена з нею. У зв`язку з цим Верховний Суд відхилив доводи позивача, які ґрунтувалися на приписах статей 58, 61 і 62 Конституції України, оскільки ці норми спрямовані на регулювання принципів і засад ретроспективної відповідальності за вчинення правопорушень, зокрема кримінальних, та індивідуального характеру юридичної відповідальності, встановлюють низку процесуальних гарантій, покликаних запобігти необґрунтованому притягненню будь-кого до юридичної відповідальності. Указані гарантії за висновком Суду не поширюються на правовідносини, які не пов`язані з настанням юридичної відповідальності осіб.

У справі № 800/186/17 Верховний Суд указав на політичний характер люстраційних заходів. Суд відмітив, якщо юридична відповідальність пов`язана із застосуванням санкцій за порушення визначених законом норм, то політична відповідальність постає як відповідальність за належне здійснення державної влади, державного управління тими, хто відповідно до покладених завдань і функцій є носіями такої влади. Політичну відповідальність потрібно розуміти як відповідність якостей носіїв владно-управлінської діяльності і реалізації ними своїх функцій і повноважень тим умовам і завданням, які постали перед державою і суспільством (на виклики часу, відповідь на об`єктивні вимоги до неї).

Як підсумок у справі № 800/186/17 Верховний Суд дійшов висновку, що застосовані люстраційним законодавством заходи не можуть вважатися заходами юридичної відповідальності, оскільки не є санкцію за конкретне протиправне діяння. Їхня мета полягала у відновленні довіри до органів державної влади, а не притягненні до відповідальності відповідних посадових осіб.

Верховний Суд визнав ці висновки застосовними і у справі № 817/3431/14, за результатами розгляду якої Верховний Суд у складі судової палати ухвалив постанову від 03 червня 2020 року, у якій сформулював правову позицію про те, що самого лише факту перебування осіб на визначених в Законі посадах та протягом встановленого цим же Законом строку недостатньо для застосування заборон, визначених частиною третьою статті 1 Закону № 1682-VІІ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 14.10.2021 року Європейський Суд з прав людини прийняв рішення у справі «Самсін проти України» (справа щодо застосування люстраційних заходів), в якому констатував порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме, права на повагу до приватного та сімейного життя.

Доводи скаржника в частині правомірності звільнення позивача з посади не спростовують висновків суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.

В свою чергу, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправними дій Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України зі складання висновку про результати перевірки відомостей про ОСОБА_1 від 16.01.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відповідає критеріям здійснення очищення влади (люстрації), передбачених ч. 3 ст. 1, п. 9 ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади»; визнання протиправними дії Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, які полягають у складанні та направленні до Міністерства юстиції України за № 20/1.2-13.1/247 від 16.01.2021 року «Повідомлення про відповідність критерія здійснення очищення влади (люстрації)» згідно якого ОСОБА_1 , як особа, яка займала або претендувала на посаду директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу, відповідно до ч. 3 ст. 1 та п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» відповідає критерію, на підставі якого застосовується заборона строком на 10 років обіймати відповідні посади; зобов`язання Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1, п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» є похідними від попередніх вимог та також підлягають задоволенню.

Колегія суддів частково не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Механізм проведення перевірки достовірності відомостей, що подаються посадовими і службовими особами органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також особами, які претендують на зайняття відповідних посад, щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади (далі - перевірка), визначений Порядком проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 563, яким передбачено обов`язок відповідного структурного підрозділу, який проводив перевірку достовірності зазначених у заяві відомостей щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених частиною першою, пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону скласти висновок про результати перевірки відомостей про особу за формою згідно з додатком 2-1.

Частиною 11 статті 5 Закону України Про очищення влади встановлено, що орган, який проводив перевірку, надсилає висновок про результати перевірки, підписаний керівником такого органу (або особою, яка виконує його обов`язки), керівнику органу, передбаченому частиною четвертою цієї статті, не пізніше ніж на шістдесятий день з дня початку проходження перевірки. Такий висновок може бути оскаржений особою в судовому порядку.

Частиною 12 цієї ж статті визначено, що у разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку.

При цьому, як вже зазначалось вище, згідно ч. 14 Закону висновок про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, є підставою для звільнення особи із займаної посади.

Таким чином, дії відповідача по складенню висновку та його надіслання до Міністерства юстиції України для внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" обумовлені вказаними вище нормами чинного законодавства.

Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень Формами захисту, зокрема, є визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У постанові від 15 липня 2019 року у справі № 420/5625/18 Верховний Суд дійшов до висновку, що під судовим захистом прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду та обов`язковою умовою для визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Вказаний висновок відповідає практиці ЕСПЛ, що викладена у його Рішенні від 30 жовтня 2014 року, по Справі «ШВИДКА ПРОТИ УКРАЇНИ», (Заява № 17888/12), остаточним стало 30.01.2015, у п. 54 якого вказав, що Конвенція покликана гарантувати не якісь теоретичні або ілюзорні права, а права, які є ефективними на практиці.

В даному випадку задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій відповідача по складанню висновку про результати перевірки відомостей про ОСОБА_1 від 16.01.2021 року, а також дій Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, які полягають у складанні та направленні до Міністерства юстиції України повідомлення про відповідність критерія здійснення очищення влади (люстрації) не здатне призвести до захисту прав, оскільки в даному випадку саме висновок відповідача про результати перевірки відомостей про особу та рішення суб`єкта владних повноважень про звільнення позивача із займаної посади безпосередньо створюють певні юридичні наслідки для позивача. Розглядаючи такі вимоги, суд не здійснює захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги позивача задоволенню не підлягають.

В свою чергу, оцінюючи наявність підстав для задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 - директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1, п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону №1682-VII відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр), що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

Наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року №1704/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 2014 року за №1280/26057 затверджено Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» (далі - Положення №1704/5), яке визначає порядок формування та ведення Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього.

Так, пункт 9 вказаного Положення передбачає, що реєстратори в межах своєї компетенції вносять до Реєстру та вилучають з нього у порядку, визначеному цим Положенням, відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», надають інформацію з Реєстру у випадках, визначених частиною другою статті 7 Закону України «Про очищення влади», виконують інші функції, передбачені цим Положенням.

Згідно з пунктом 4 Положення №1704/5 держателем Реєстру є Міністерство юстиції України.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Положення №1704/5 підставою для вилучення з Реєстру відомостей про особу, щодо якої застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України "Про очищення влади", є звернення про вилучення від органу, який проводив перевірку, або від особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру, з наданням одного з таких документів:

копії обґрунтованого рішення про скасування результатів перевірки, що свідчить про відсутність підстав для застосування до особи, яка проходила перевірку, заборон, визначених статтею 1 Закону України "Про очищення влади", від органу, який проводив перевірку, в паперовій формі за підписом уповноваженої особи органу, завіреним печаткою;

копії відповідного судового рішення в паперовій формі, засвідченої в установленому порядку, з належним чином оформленим підтвердженням про набрання законної сили;

копії документів про смерть особи, відомості щодо якої внесені до Реєстру, в паперовій формі та засвідчені належним чином.

Таким чином, з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 - директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1, п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Цей висновок Суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, висловленому в постановах від 04 червня 2020 року в справі №821/4571/14 (№К/9901/1380/18), від 15 жовтня 2020 року у справі №826/17601/14 (К/9901/6324/20), від 23 червня 2021 року у справі 826/17785/14.

В свою чергу, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у незалученні до участі у справі Міністерства юстиції України, з огляду на те, що відповідачем не доведено, що розгляд даної справи зачіпає права, інтереси та (або) обов`язки вказаного суб`єкта владних повноважень.

При цьому, слід відмітити, що згідно Положення про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», Міністерство юстиції України є саме держателем Реєстру, до функцій якого відноситься розробка, нормативно-правової бази для функціонування Реєстру, затвердження методичних рекомендацій щодо його ведення, здійснення безпосереднього контролю за її створенням та за дотриманням вимог цього Положення.

Колегія суддів також звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті б Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального або матеріального права.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.317 КАС України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення - про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України № 30/к від 16.01.2021 року в частині звільнення з 16.01.2021 року ОСОБА_1 з посади директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань галузей промисловості України, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 83 Закону України Про державну службу та абзацу 4 п. 17 контракту № 16/51/ДС від 14.01.2021 року про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2.

Поновити ОСОБА_1 з 16.01.2021 року на посаді директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, строково, на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2, спричиненої коронавірусом SARS-COV-2.

Зобов`язати Міністерство з питань стратегічних галузей промисловості України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 директора Департаменту європейської та євроатлантичної інтеграції, багатостороннього співробітництва та протоколу Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1, п. 9 ч. 1 ст. 3 Закону України Про очищення влади.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук