Справа № 540/4055/21
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/4055/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (далі відповідач, Управління ДМСУ в Херсонській області), в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення Генічеського РВ УДМС України в Херсонській області про відмову ОСОБА_2 в оформленні паспорта громадянина України, оформлене письмовим повідомленням від 06.03.2021р.;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 щодо оформлення паспорта громадянина України;

- у порядку розподілу судових витрат, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з УДМС України в Херсонській області понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Так, у позивач звернувся до Генічеського районного відділу УДМС України в Херсонській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України вперше. Листом від 06.03.2021р. позивачу повідомлено про відмову у задоволенні його заяви з підстави не встановлення належності ОСОБА_2 до громадянства України. Позивач не погоджується із позицією територіального органу ДМС, вважає, що факт громадянства України ОСОБА_2 є доведеним та в силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянства України» підтверджується свідоцтвом про народження, довідкою про його проживання на території України у період з 1986р. по 2000р., та довідкою про навчання. За наведених обставин, позивач вказує на незаконність відмови Генічеського РВ УДМСУ в Херсонській області в оформленні та видачі позивачу паспорта громадянина України, викладеної у листі від 06.03.2021р., на протиправність таких дій територіального органу ДМС, у зв`язку із чим порушені права позивача підлягають поновленню, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про оформлення та видачу паспорта громадянина України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою від 11.08.2021р. у справі відкрите провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

28.08.2021р. канцелярією суду зареєстровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з доводами ОСОБА_2 з огляду на наступні обставини. Зазначає, що 23.12.2020р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Генічеського РВ УДМСУ в Херсонській області із заявою про встановлення його особи та документування паспортом громадянина України. До заяви додано: копію свідоцтва про народження позивача, довідку про навчання у Новодмитрівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Генічеської РД Херсонської області з 1995р. по 2002р., довідку про фактичне місце проживання у селі Новодмитрівка Генічеського району Херсонської області з 1987р. по 2000р., копію довідки про звільнення. З огляду на те, що позивач ніколи не був документований паспортом громадянина України, при цьому відсутня будь-яка інформація відносно нього у Єдиному державному демографічному реєстрі, керуючись приписами ч. 2 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012р. №5492-VI, пунктами 39-44 Порядку, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015р. №302, працівниками Генічеського РВ УДМСУ проведено процедуру встановлення особи ОСОБА_2 та перевірки факту його належності до громадянства України, за результатами якої складено акт встановлення особи від 23.12.2020р. та відповідний висновок від 23.02.2021р. Зі змісту висновку слідує, що особу позивача встановлено, але факт належності до громадянства України залишився не встановленим. Водночас, відповідач стверджує, що за результатами проведеної перевірки факту належності позивача до громадянства України встановлено, що позивач потрапляє під категорію осіб, які станом на 24.08.1991р. не досягли повноліття і батьки яких належать до громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку станом на 24.08.1991р. або проживання в Україні станом на 13.11.1991р., а тому відносно ОСОБА_2 необхідно було проводити процедуру встановлення належності до громадянства України згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України». Водночас, підпунктом «в» пункту 10 Порядку, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. №215, передбачено, що для встановлення належності до громадянства України згідно приписів п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», особа подає серед іншого судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991р., або станом на 13.11.1991р. Проте, позивачем такого судового рішення при зверненні до органів ДМСУ не подано. Таким чином, враховуючи те, що приписами пп. 2 п. 46 Порядку №302 установлено обов`язок заявника при зверненні для оформлення паспорта (вперше) подавати оригінали документів на підтвердження громадянства та посвідчення особи батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України), в той час як позивачем такого документу не подано, відповідач на законних підставах, передбачених приписами пп. 1, 5 п. 100 Порядку №302, відмовив ОСОБА_2 в оформленні паспорта громадянина України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

23.12.2020р. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернувся до Генічеського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області із заявою, в якій просив встановити його особу та документувати паспортом громадянина України вперше. До заяви додано такі документи: свідоцтво про народження ОСОБА_2 від 17.12.2020р. серії НОМЕР_1 (видане Генічеським РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)), довідку Новодмитрівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Генічеської районної ради Херсонської області від 21.12.2020р. №01-25/115, довідку виконавчого комітету Новодмитрівської сільради про фактичне місце проживання №1067 від 21.12.2020р., копію довідки про звільнення серії ХЕР №11117.

Дослідивши подані позивачем документи Генічеський районний відділ направив ОСОБА_2 лист від 06.03.2021р., яким повідомив про відмову в оформленні та видачі паспорта громадянина України на підставі пп. 1, 5 п. 100 постанови КМУ від 25.03.2015р. №302 (особа не є громадянином України; особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта).

Не погоджуючись із означеною відмовою, позивач звернувся до суду із даним позовом до УДМСУ в Херсонській області.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні приписи законодавства.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012р. №5492-VI (далі Закон №5492-VI) визначено правові та організаційні засади видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі Реєстр) здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним. Якщо особу не буде ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк якої не перевищує двох місяців. У разі неможливості встановити особу протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду ПРО встановлення Факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються (ч. ч. 1, 2 ст. 10 Закону №5492-VI).

Питання оформлення паспорта громадянина України врегульовано постановою КМУ від 25.03.2015р. №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» (із змінами і доповненнями) (далі Порядок №302).

Документи для оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта подаються особою або її законним представником/уповноваженою особою (далі - заявники) до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта за зареєстрованим місцем проживання особи (п. 20 Порядку №302).

Перелік документів, які подаються для оформлення паспорта громадянина України установлений приписами п. 35 Порядку №302.

Працівник територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24-29, 32 і 33 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт.

Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Пошук в Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися). Рішення про оформлення паспорта приймається територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації особи та перевірки Факту належності особи до громадянства України.

У разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС.

За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту видачі свідоцтва про народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС (п. п. 37-39, 43, 44 Порядку №302).

Як встановлено судом, 23.12.2020р. позивач звернувся із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України вперше до територіального органу ДМС за місцем проживання, будь-яка інформація відносно нього у Єдиному державному демографічному реєстрі була відсутня, що встановлено посадовими особами Генічеського РВ ДМС та не заперечується позивачем, у зв`язку із чим працівниками територіального органу ДМС проведено процедуру встановлення особи ОСОБА_2 та його належності до громадянства України, як то передбачено приписами ч. 2 ст. 10 Закону №5492-VI та п. п. 39-44 Порядку №302.

За результатами проведення процедури встановлення особи працівниками Генічеського РВ ДМС складено акт встановлення особи від 23.12.2020р. та висновок від 23.02.2021р., зі змісту яких слідує, що особу ОСОБА_2 встановлено, але не встановлено його належності до громадянства України.

Суд зауважує на тому, що правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб врегульовано Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001р. №215 (далі - Порядок №215/2001).

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001р. №2235-ІІІ (далі Закон №2235-ІІІ) визначено, що громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно до п. 7 Порядку №215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується, зокрема, осіб, які за станом на 24.08.1991р. або на 13.11.1991р. не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту (підпункт «а» п. 7 - громадяни колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991р. або проживання в Україні за станом на 13.11.1991р.).

Пунктом 10 Порядку №215/2001 передбачено, що для встановлення відповідно до п. 1 та 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», належності до громадянства України особа, яка за станом на 24.08.1991р. або на 13.11.1991р. не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) судове рішення про встановлення юридичного Факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991р. або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991р.

З висновку, який складено за результатами процедури встановлення особи ОСОБА_2 вбачається, що в ході проведення процедури встановлення особи позивача, працівниками територіального органу ДМС установлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.12.2020р. (повторно) Генічеським РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 с. Новодмитрівка, Генічеський район, Херсонська область.

Батьки позивача: батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974р., помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ; мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974р., померла

ІНФОРМАЦІЯ_6 громадянина України батьки позивача документовані не були.

Отже, враховуючи те, що позивач (16.09.1987р. н.) станом на 24.08.1991р. не досягнув повноліття, його батьки належали до громадян колишнього СРСР, при цьому не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон, не мали у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку станом на 24.08.1991р. або проживання в Україні станом на 13.11.1991р., тому ОСОБА_2 мав при зверненні до територіального органу ДМС із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України подати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991р. або факту проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991р., як то передбачено приписами пп. «в» п. 10 Порядку №215/2001.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази, якими підтверджується подання позивачем до Генічеського РВ ДМС відповідного рішення суду.

Водночас, згідно приписів пп. 2 п. 46 Порядку №302, заявник для оформлення паспорта (вперше) подає серед іншого оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України).

Згідно п. 100 Порядку №302 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС має право відмовити особі в оформленні або видачі паспорта, якщо:

1) особа не є громадянином України;

2) особа вже отримала паспорт (у тому числі паспорт зразка 1994р.), який є дійсним на день звернення (крім випадків обміну паспорта у зв`язку з виявленням помилки в інформації, внесеній до нього; звернення для обміну протягом одного місяця до дати закінчення строку дії паспорта; непридатності для подальшого використання);

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану заявником інформацію;

4) за видачею паспорта звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень на отримання паспорта;

5) особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі паспорта;

6) особу не встановлено за результатами проведення процедури встановлення особи.

Як встановлено судом, листом від 06.03.2021р. ОСОБА_2 повідомлено про відмову в оформленні паспорта громадянина України на підставі п. п. 1, 5 Порядку №302, що мотивовано не наданням для оформлення паспорта громадянина України необхідного пакету документів, а саме, оригіналів документів передбачених пп. 2 п. 46 Порядку №302.

Суд враховує, що у листі позивачу запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту свого постійного проживання на території України станом на 24.08.1991р. в неповнолітньому віці разом з батьками, що надасть в подальшому змогу започаткувати процедуру встановлення належності до громадянства України та отримати паспорт громадянина України.

Відтак, суд вважає, що відмовляючи ОСОБА_2 в оформленні та видачі паспорта громадянина України, працівники Генічеського РВ ДМСУ в Херсонській області діяли у межах, передбачених чинним законодавством, а саме приписами Закону №5492-VI, Закону №2235-ІІІ, Порядку №302, Порядку №215/2001, так як позивачем, в порушення приписів пп. «в» п. 10 Порядку №215/2001, при зверненні із відповідною заявою не подано судового рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання в неповнолітньому віці на території України за станом на 24.08.1991р. або факту проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13.11.1991р., у зв`язку із чим працівниками територіального ДМС цілком обґрунтовано застосовано наслідки, передбачені приписами п. 100 Порядку №302.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ст. 139 КАС України, судові витрати у даному випадку не відшкодовуються.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суддя

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області (, 73036, м. Херсон, вул. Перекопська, 168) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя С.В. Гомельчук

кат. 102070000