Справа № 626/2469/21
Суддя: Рибальченко І. Г.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 626/2469/21
Провадження № 2-а/626/29/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

20.10.2021 м.Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Рибальченко І.Г.

за участі секретаря Кузнєцової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки , третя особа - т.в.о. начальника Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним рішення про накладення адміністративного стягнення та про скасування постанови ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати дії відповідача щодо винесення постанови №6 від 31.08.2021 відносно нього неправомірними, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі у виді штрафу у розмірі 850 грн. за ч.2 ст.210 КУпАП та закрити провадження по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення № 6 від 31.08.2021 року, винесеною т.в.о. начальника Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Багмут Р.Б. на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 210 КУпАП, а саме порушення позивачем правил військового обліку вчинене в особливий період. В постанові зазначено, що ОСОБА_1 29 вересня 2006 року був знятий з військового обліку призовників згідно ст.18 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та до 31.08.2021 року без поважних причин не звертався до Красноградського РТЦК та СП для оформлення військово -облікового документа передбаченого п.16 ПКМУ від 07.12.2016 № 921 "Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних" та уточнення військово -облікових даних, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.210 КУпАП. Позивач вважає, що оскаржувана постанова є безпідставною та незаконною.

Відповідачем до суду надано відзив на адміністративний позов про скасування постанови та зазначено про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 та необхідності відмови у задоволенні позову.

У судове засідання позивач та його представник направили заяву в якій просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заяву в якій позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві.

Суд дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідальність за частиною другою статті 210 КУпАП, передбачена за вчинення в особливий період порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

За правилами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

З постанови № 6 від 31.08.2021 року вбачається, що вона винесена т.в.о. начальника Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Багмут Р.Б., однак документів на підтвердження таких повноважень суду не надано.

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

За унормуванням ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Відповідно ст. 18 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" , від призову на строкову військову службу в мирний час звільняються громадяни України: які визнані за станом здоров`я непридатними до військової служби в мирний час; які до дня відправлення на строкову військову службу досягли 27-річного віку; які виконали обов`язки служби у військовому резерві протягом строків першого та другого контрактів; батько або мати, рідний (повнорідний, неповнорідний) брат або сестра яких загинули, померли або стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби або зборів військовозобов`язаних. Призовники, які мають право на звільнення від призову на цій підставі, можуть його не використовувати; які до набуття громадянства України пройшли військову службу в інших державах; які були засуджені за вчинення кримінального правопорушення до позбавлення волі, обмеження волі, у тому числі із звільненням від відбування покарання; яким після закінчення закладів вищої освіти присвоєно військові (спеціальні) звання офіцерського (начальницького) складу. громадяни України, які приписані до призовних дільниць, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно ч.1 ст.33 Закону, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Як передбачено ст.37 Закону, взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: на військовий облік військовозобов`язаних: звільнені з військової служби в запас; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу"; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби поліцейські, особи начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітники Служби судової охорони, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу; які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені зі служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування у запасі.

Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 921 "Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних", п. 56, районні (міські) військові комісаріати: організовують та ведуть військовий облік на відповідній території; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників і військовозобов`язаних, які проживають (перебувають) на відповідній території, проте не перебувають на військовому обліку; організовують оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до районних (міських) військових комісаріатів для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на воєнний час, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям;

організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників і військовозобов`язаних та персональних даних, які містяться в них; інформують щороку до 1 січня відповідні районні держадміністрації або міські ради та вносять на їх розгляд пропозиції щодо поліпшення стану військового обліку на відповідній території; згідно з планами, затвердженими відповідними районними держадміністраціями або міськими радами, здійснюють контроль на відповідній території за станом військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях (крім СБУ); здійснюють взяття на військовий облік військовозобов`язаних - жінок на підставі списків із закладів освіти; забезпечують громадян військово-обліковими документами та зберігання зданих або вилучених у призовників і військовозобов`язаних військово-облікових документів; надсилають запити до органів, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, з метою встановлення місцезнаходження призовників і військовозобов`язаних (додаток 11); ведуть провадження у справах про адміністративні правопорушення стосовно осіб, відповідальних за ведення військового обліку в державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, призовників і військовозобов`язаних, які порушують правила військового обліку; повідомляють органам досудового розслідування про факти, які свідчать про вчинення кримінального правопорушення громадянами, які ухиляються від військового обліку, призову на строкову військову службу, на військову службу за мобілізацією або від проходження навчальних (перевірочних) зборів (додаток 12); звертаються до органів Національної поліції для розшуку, затримання та доставки до районних (міських) військових комісаріатів громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку (додаток 13); виконують архівно-довідкову роботу з питань військового обліку; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру військовозобов`язаних відповідно до покладених обов`язків.

Персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних ведеться районними (міськими) військовими комісаріатами шляхом обліку персональних та службових даних призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних.

Взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах здійснюється за їх особистої присутності. При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 16 цього Порядку .

Виключення з військового обліку осіб, які за рішенням суду визнані недієздатними, оголошені померлими (які пропали безвісти) або засуджені до позбавлення волі, здійснюється без їх особистої присутності.

Про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.

У разі відсутності у призовників і військовозобов`язаних військово-облікових документів районні (міські) військові комісаріати беруть їх на військовий облік, знімають або виключають з нього лише після відновлення зазначених документів.

Частиною 1 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визначено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України, які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача 29 вересня 2006 року було знято з військового обліку призовників згідно ст.18 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що повинно було здійснено за його особистої присутності та за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів (для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці; для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного).

У відповідності до п.56 Постанови Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 921 "Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних" обов`язок по організації та веденні військового обліку на відповідній території покладається на районні (міські) військові комісаріати які організовують оповіщення призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до районних (міських) військових комісаріатів для оформлення військово-облікових документів.

Позивача 29.09.2006 року було звільнено від призову на строкову військову службу в мирний час , що сторонами не спростовано, після чого уповноважені особи державного органу, підприємства, установи, організації були зобов`язані взяти ОСОБА_1 на військовий облік військовозобов`язаних державними органами, підприємствами, установами та організаціями. Чинним законодавством не передбачено обов`язок громадянина самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для для оформлення військово-облікового документу. Разом з тим, призовники і військовозобов`язані повинні прибувати за викликом районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ) на збірні пункти, призовні дільниці у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ)), для взяття на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних.

Таким чином, не встановлено винної поведінки позивача та порушення ним приписів ст. 210 КУпАП та ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" з огляду на те, що відповідач не з`ясовував підстав відсутності на військовому обліку ОСОБА_1 , всупереч вимог п.2 ч.1 ст.37 Закону, після звільненя позивача від призову на строкову військову службу 29 вересня 2006 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

За вимогами ст. 284 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених ст. 247 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на зазначене, суд вважає слушними доводи позовної заяви стосовно того, що позивачем не було порушено ст. 210 КУпАП .

Згідно ч. 3 ст. 286 КУпАП за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку з задоволенням позовних вимог позивачу підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 454 грн. витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 139, 241-246, 286 КАС України, ст.ст. 9, 210, 235, 245 247, 251, 252, 254, 268, 280 КУпАП, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки - задовольнити.

Скасувати постанову т.в.о. начальника Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № 6 за справою про адміністративне правопорушення від 31 серпня 2021 року та накладення на ОСОБА_1 адміністративного у сумі 850 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Красноградського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 454 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його складення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя