Справа № 640/19385/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2021 року м. Київ № 640/19385/20

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вєкуа Н.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-

рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 93 996,83 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот шістдесят шість гривень 83 копійок) гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 65 724,75 грн (шістдесят п`ять тисяч сімсот двадцять чотири гривні 75 копійок) гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 16 911,08 (шістнадцять тисяч дев`ятсот одинадцять грн 08 копійок) гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 30 254,25 (тридцять тисяч двісті п`ятдесят чотири гривні 25 копіок) гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 25 622,22 (двадцять п`ять тисяч шістсот двадцять дві гривні 22 копійки) гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 0-2655, № 0-2655, № 0-2655, № 0-2655, № 0-2655 від 15.06.2020 є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відкриті автостоянки, власником яких є Позивач, не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Зобов`язано відповідачів подати до суду протягом 15 календарних днів з дня отримання даної ухвали суду відзив на позовну заяву. Роз`яснено відповідачам, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог та зазначив, що і винесені податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам законодавства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.06.2020 року Головним управлінням ДПС у м.Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

- № 0-2655 про сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки; податковий період - 2019 рік; сума податкового зобов`язання - 93 996,83 грн.;

- № 0-2655 про сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки; податковий період - 2019 рік; сума податкового зобов`язання - 65 724,75 грн.;

- № 0-2655 про сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки; податковий період - 2019 рік; сума податкового зобов`язання - 16 911,08 грн.;

- № 0-2655 про сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки; податковий період - 2019 рік; сума податкового зобов`язання - ЗО 254,25 грн.;

- № 0-2655 про сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки; податковий період - 2019 рік; сума податкового зобов`язання - 25 622,22 грн.

Не погоджуючись із спірними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Правові засади справляння податків та зборів визначені Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Згідно ст. 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок. Місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно та в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Підпунктом 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України визначено, що рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та або зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно підпункту 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України у разі, якщо до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та або зборів, сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та/або зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та/або збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування таких місцевих податків та/або зборів.

У відповідності із п. 12.4 ст. 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать, крім іншого:

12.4.1.встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом;

12.4.2.визначення переліку податкових агентів згідно із статтею 268 цього Кодексу;

12.4.3.прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Пункт 12.5 ст. 12 ПК України передбачає, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг або про внесення змін до таких рішень є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Підстави та порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 ПК.

Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

У відповідності до ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

У відповідності до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі;

Отже Податковим кодексом чітко розмежовано об`єкти, що за своїми технічними характеристиками підпадають під визначення об`єктів житлової нерухомості, а також об`єкти нежитлової нерухомості.

Судом встановлено, що Головним управлінням Державної податкової служби у м.Києві податок був розрахований на п ять об`єктів нерухомого майна площею 810,5 кв.м, 1228,0 кв.м, 3150,0 кв.м, 1450,0 кв.м та 4505,0 кв.м.

Як вбачається з даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 дійсно є власником таких об`єктів нерухомого майна:

1) реєстраційний номер 24: відкрита автостоянка площею 810.5 кв.м. та пункт охорони площею 1,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 ;

2) реєстраційний номер 24: відкрита автостоянка площею 1228.00 кв.м. та пункт охорони площею 1,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 ;

3) реєстраційний номер 24: відкрита автостоянка площею 3150.00 кв.м. та пункт охорони площею 1,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 ;

4) реєстраційний номер 24: відкрита автостоянка площею 1450.00 кв.м. та пункт охорони площею 1,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 ;

5) реєстраційний номер 24: відкрита автостоянка площею 4505.0 кв.м. та пункт охорони площею 1,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно до діючих в Україні Державних будівельних норм «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» ДБН В.2.3-15:2007 додаток Б визначає автостоянка - спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що об`єкт нерухомого майна площею 810,5 кв.м, 1228,0 кв.м, 3150,0 кв.м, 1450,0 кв.м та 4505,0 кв.м. не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку із чим у відповідача були відсутні підстави для визначення сум податкових зобов`язань.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення № 0-2655, № 0-2655, № 0-2655, № 0-2655, № 0-2655 від 15.06.2020 є необґрунтованими, а тому протиправними і такими, що підлягають скасуванню.

Інші доводи відповідача не спростовують протиправність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази, суд погоджується із доводами позивача щодо хибного розрахунку зобов`язання з податку на нерухомість та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 93 996,83 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот шістдесят шість гривень 83 копійок) гривень;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 65 724,75 грн (шістдесят п`ять тисяч сімсот двадцять чотири гривні 75 копійок) гривень;

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 16 911,08 (шістнадцять тисяч дев`ятсот одинадцять грн 08 копійок) гривень;

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 30 254,25 (тридцять тисяч двісті п`ятдесят чотири гривні 25 копіок) гривень;

6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-2655 від 15.06.2020, видане Головним управлінням державної податкової служби у м. Києві ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про сплату податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік в розмірі 25 622,22 (двадцять п`ять тисяч шістсот двадцять дві гривні 22 копійки) гривень.

7. Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2325,10 грн. (дві тисячі триста двадцять п`ять гривень 10 коп.).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа