Справа № 308/14058/21
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2021 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Крегул М.М.,
за участю секретаря судового засідання Тимко М.В.,
перекладача Уллах Ірфан,
представника позивача Кудренко В.О.,
відповідача ОСОБА_1 (ARSLAN ALI),
представників відповідача адвоката Канівець О.П., Конара В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород справу за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Пакистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, -
Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України обґрунтовуючи його тим, що відповідач 20 жовтня 2021 року о 18 год. 15 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словацької Республіки, який 18 жовтня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією СР на напрямку 178 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб.
Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені п.п.16-19 та 20 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль» у відповідача відсутні.
В подальшому відповідно до вимог ст.263 КУпАП був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Своїми діями відповідач порушив вимоги статей 9 та 12 Закону України «Про Державний кордон», відповідальність за, яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Позивач зазначає, що між Україною та Пакистаном Угоду про реадмісію осіб не укладено. Просив врахувати наступні обставини справи: відповідач вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, що виразилось у незаконному перетині державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб, оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України та надають право перетинати державний кордон у нього відсутні. Україну використав як транзитну країну та будь які законні підстави перебувати на території України відсутні.
У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Вказав, що відповідач порушив законодавство України та був прийнятий на територію України з Словацької Республіки в порядку Угоди про реадмісію.
Відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в судовому засіданні через перекладача, щодо позову заперечив, зазначив, що навчається у приватному ВНЗ у м.Києві, бажає продовжувати навчання, має документи, що дають право на перебування в Україні. Просив його не затримувати.
Представники відповідача - адвокат Канівець О.П. та адвокат Конар В. І. у судовому засіданні заперечили щодо позову, зазначили, що відповідач законно перебуває на території України, є студентом, отримав посвідку на тимчасове проживання. Надали суду копію паспорта громадянина Пакистану та посвідку на тимчасове проживання відповідача. Також зазначили, що в матеріалах позову відсутні дані про незаконний перетин відповідачем кордону, а тому в задоволенні позову просили відмовити.
Заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 20 жовтня 2021 року о 18 год. 15 хв. в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був прийнятий на територію України із Словацької Республіки, який 18 жовтня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією СР на напрямку 178 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб. Своїми діями порушив вимоги ст.9 Закону України «Про державний кордон України». Документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України у відповідача при затриманні не було.
Вказані обставини підтверджуються даними протоколу про адміністративне затримання відповідача від 20.10.2021 року та протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучених речей і документів від 20.07.2021 року.
Згідно Акту про приймання-передавання особи слідує, що 18.10.2021 року о 22 год. 20 хв. (час київський) за попередньою інформацією від української Сторони був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки на околиці с. Бенятина на напрямку 178 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку поза межами пунктів пропуску у складі групи осіб.
21.10.2021 року було уточнено анкетні дані відповідача що відображено в протоколі уточнення анкетних даних затриманого.
У судовому засіданні було долучено копію паспорта громадянина Пакистану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , № НОМЕР_2 , та копію посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) № НОМЕР_3 , орган, що видав 8011, дата закінчення строку вказана - 30.11.2021 року.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Із змісту наведеної норми слідує, що законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України.
При цьому, можливість звернення із таким позовом не пов`язана законодавцем саме із процедурами видворення іноземця чи особи без громадянства або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Відповідно до п.1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (із змінами і доповненнями) якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
Згідно пункту 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України № 748/288781 від 29 лютого 2016 року, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для виконання постанови суду, зокрема про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.
Частина 13 ст. 289 КАС України передбачає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
У судовому засіданні представником позивача було зазначено, що на час розгляду справи ідентифікувати відповідача не є можливим. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ідентифікований «зі слів».
Статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено випадки, коли іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України.
Зокрема, передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.
Як було встановлено у судовому засіданні відповідачеві ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), була видана посвідка на тимчасове проживання в Україні та дата закінчення строку дії такої 30.11.2022 року. Також відповідач ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), має паспорт громадянина Пакистану № НОМЕР_2 .
На час розгляду справи посвідка на тимчасове проживання ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), не скасована.
Згідно ч.13 ст.14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період навчання.
Відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018 (далі Порядок №322), посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Пунктом 4 вказаного Порядку №322 передбачено, що іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті (п. 21 Порядку №322).
Пунктом 88 Порядку передбачено, що до посвідки вноситься така інформація: 1) ім`я особи; 2) стать; 3) громадянство; 4) дата народження; 5) унікальний номер запису в Реєстрі; 6) номер документа; 7) дата видачі документа; 8) дата закінчення строку дії документа; 9) підстава для отримання посвідки (код); 10) найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, що здійснив оформлення посвідки (код); 11) місце народження; 12) відцифрований образ обличчя особи; 13) відцифрований підпис особи.
Таким чином, суд зауважує, що передумовою для прийняття рішення про оформлення посвідки є розгляд поданих документів та заяви на відповідність їх вимогам законодавства. Тільки після перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в видачі посвідки, територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця приймається рішення про оформлення посвідки. Отже, наявність посвідки свідчить про те, що іноземець є ідентифікований і у базі даних ДМС містяться всі необхідні дані (в тому рахунку біометричні та паспортні дані, дані щодо національної приналежності) разом з копіями всіх перелічених вище документів, серед яких і паспорт відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач надав документи, які його ідентифікують, а тому не потребує додаткової ідентифікації, внаслідок чого цей позов, є безпідставним та в його задоволенні необхідно відмовити.
Відсутність необхідності ідентифікації особи, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову про затримання особи з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Суд бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відносно відповідача ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), уповноваженим органом було прийнято рішення про його примусове повернення в країну походження або третю країну, і відповідач ухилився від його добровільного виконання у визначений у зазначеному рішенні строк.
Також судом враховано ту обставину, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), вчинив незаконний перетин державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску, за що передбачена відповідальність ч.2 ст.204-1 КУпАП. Разом з тим, вина особи ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується постановою суду. До матеріалів справи такої долучено не було.
Враховуючи наведене, у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ), надано документи, які дають можливість його ідентифікувати та підтверджують законність перебування відповідача на території України, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст.26, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 6, 77, 246, 250, 289, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Пакистану ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів), про затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул