Справа № 640/5999/21
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 640/5999/21

адміністративне провадження № К/9901/37813/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О., перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі № 640/5999/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Сороки Олександри Олександрівни, начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гоцій Богдана Ігоровича, державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ м. Києва Городньої Ганни Юріївни, начальника Шевченківського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Нещадима Івана Сергійовича, Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними та неправомірними дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва х адміністративним позовом до державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Сороки Олександри Олександрівни, начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гоцій Богдана Ігоровича, державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ м. Києва Городньої Ганни Юріївни, начальника Шевченківського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Нещадима Івана Сергійовича, Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ), у якому просив визнати незаконними та неправомірними дії відповідачів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року в частині позовних вимог про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів - державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Сороки Олександри Олександрівни, начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гоцій Богдана Ігоровича, державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ м. Києва Городньої Ганни Юріївни, начальника Шевченківського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Нещадима Івана Сергійовича, Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ). У скасованій частині позовних вимог, позов ОСОБА_1 до державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Сороки Олександри Олександрівни, начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гоцій Богдана Ігоровича, державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ м. Києва Городньої Ганни Юріївни, начальника Шевченківського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Нещадима Івана Сергійовича, Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними та неправомірними дії залишено без розгляду. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 липня 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись з рішення суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

При цьому, обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 2 і 3 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:

1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; 2) постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; 3) вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу; 4) висновок, який на думку скаржника відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України);

2) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; 2) висновок апеляційного суду, який на переконання скаржника є неправильним; 3) у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права; 4) як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України).

Крім того, при поданні касаційної скарги на підставі пунктів 1-3 частини четвертої статті 328 КАС України зазначені скаржником норми права, які на його переконання неправильно застосовано судами, повинні врегульовувати спірні правовідносини, а питання щодо їх застосування ставилося перед судами попередніх інстанції в межах підстав позову та/або заперечень сторін (наприклад, з точки зору порушення їх позивачем/відповідачем).

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених Кодексом адміністративного судочинства України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону слідує, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Водночас касаційна скарга не містить посилань на підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України, та відповідних обґрунтувань, а, фактично, містить загальне формулювання незгоди з оскаржуваним судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

При цьому скаржником не зазначено висновків суду, рішення якого оскаржуються, та положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований судом при прийнятті відповідного висновку. Не містить касаційна скарга і посилань на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та не наведено аргументів в обґрунтування своєї позиції.

Крім того, при відкритті провадження у цій справі суд першої інстанції дійшов висновку про розгляд цієї справи з урахуванням особливостей, встановлених статтю 287 КАС України.

Положеннями статті 287 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку, у справах розглянутих за особливостями статті 287 КАС України, можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Водночас скаржником не наведено обґрунтувань щодо значення цієї касаційної скарги для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню особі, що її подала.

Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу скарги ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі № 640/5999/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ в м. Києві Сороки Олександри Олександрівни, начальника відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Гоцій Богдана Ігоровича, державного виконавця підрозділу ПВР відділу ДВС ГУЮ м. Києва Городньої Ганни Юріївни, начальника Шевченківського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Нещадима Івана Сергійовича, Шевченківського РВ ДВС у м. Києві Центрального МУ Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання незаконними та неправомірними дії - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддяЛ.О. Єресько