Справа № 380/5278/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 380/5278/20

адміністративне провадження № К/9901/7871/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 380/5278/20

за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Глушка І.В., суддів: Довгої О.І., Запотічного І.І.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. 08 липня 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до прокуратури Львівської області (далі - відповідач), у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути вихідну допомогу у зв`язку із звільненням в розмірі 21319,60 грн.

2. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом від 10 червня 2020 року № 827к позивачку звільнено з посади прокурора відділу забезпечення представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або скорочення кількості прокурорів органу прокуратури). Проте, на день звільнення прокуратура Львівської області не виплатила позивачу вихідну допомогу при звільненні, передбачену статтею 44 Кодексу законів про працю України. Вказує, що законодавством, яке визначає правовий статус прокурора, передбачено окремі особливості реалізації зазначених правовідносин, водночас загальні положення законодавства про працю застосовуються до трудової діяльності прокурора тією мірою, якою вони не врегульовані спеціальними нормами.

Установлені судами фактичні обставини справи

3. Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 з 01 серпня 2002 року по 09 серпня 2010 року працювала в прокуратурі Рівненської області, а з 10 серпня 2010 року по 11 червня 2020 року в прокуратурі Львівської області.

4. Наказом від 10 червня 2020 року № 827к позивачку звільнено з посади прокурора відділу забезпечення представництва інтересів держави в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

5. На звернення позивачки із заявою від 26 червня 2020 року щодо виплати їй належної вихідної допомоги при звільненні листом прокуратури Львівської області №11-733вих-20 від 02 липня 2020 року відмовлено у виплаті вихідної допомоги з вказівкою на те, що наказ про звільнення виданий на підставі статті 11, пункту 2 частини другої статті 41 Закону України «Про прокуратуру», пп.2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». Також згаданим листом заявнику роз`яснено, що ні Законом України «Про прокуратуру» (як законом спеціальної дії), ні Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» виплата вихідної допомоги при звільненні не передбачена.

6. Позивачка вважаючи, що такі дії відповідача протиправними, звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

7. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено; стягнуто з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в зв`язку із звільненням в розмірі 21319,60 грн.

8. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні працівників, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, оскільки ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, позивачка набула право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

9. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року у справі № 380/5278/20 скасовано; в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Львівської області про стягнення вихідної допомоги у зв`язку із звільненням відмовлено.

10. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції, керуючись правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16, дійшов висновку, що позивачка при звільненні з підстав та в порядку, передбачених Законом України «Про прокуратуру» не набула права на отримання вихідної допомоги, оскільки вказаним законом не передбачено виплату вихідної допомоги.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

11. 09 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржниця просить скасувати постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року та залишити в силі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року.

12. В обґрунтування касаційної скарги скаржник вказує на те, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 та постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 823/376/16, від 03 жовтня 2019 року у справі № 826/10460/16 та від 08 жовтня 2019 року у справі № 823/263/16.

12.1. Скаржниця наполягає, що приписами Закону України «Про прокуратуру» та Кодексу законів про працю України, з урахуванням змін відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-IX, передбачено виключний перелік випадків, коли до правовідносин, пов`язаних із проходженням служби в органах прокуратури, не застосовуються норми Кодексу законів про працю України. І такий перелік не включає виплату вихідної допомоги.

12.2. Скаржниця зауважує, що у разі звільнення її на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», вона має право на виплату вихідної допомоги відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

13. 09 березня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Губська О.А., Соколов В.М.

14. 29 березня 2021 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного Суду від 29 березня 2021 року № 520/0/78-21 у зв`язку з відпусткою судді Губської О.А., що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.

15. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

16. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 20 жовтня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 345 КАС України.

Позиція інших учасників справи

17. 26 квітня 2021 року від Львівської обласної прокуратури надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить її відхилити, а рішення прийняте судом апеляційної інстанції залишити без змін. Наполягає на тому, що позивачка не набула право на отримання вихідної допомоги, оскільки вона була звільнена на підставі та у порядку встановленими Законом України «Про прокуратуру», якими не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні. Звертає увагу, що юридичним фактом, який зумовив звільнення позивачки на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» є неуспішне проходження атестації, тобто підстава є відмінною від тих підстав, у зв`язку з якими стаття 44 Кодексу законів про працю України передбачає виплату вихідної допомоги.

18. 11 травня 2021 року від ОСОБА_1 надійшли пояснення, мотивовані тим, що нормами пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» передбачають виключно звільнення з посади прокурора у зв`язку з ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Разом з тим, нормами вказаної статті на підставі якої її звільнено, не містять такої підстави для звільнення як неуспішне проходження атестації.

Нормативне регулювання

19. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20. Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

21. Згідно зі статтею 4 Закону № 1697-VII організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

22. Статтею 51 Закону № 1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

23. Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

24. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року №113-ІХ (далі - Закон №113-ІХ, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, такого змісту: «на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження».

25. Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) він регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

26. Статтею 40 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

27. Так, за змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, серед іншого, у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

28. Частиною четвертою статті 40 КЗпП України визначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

29. При цьому, Законом №113-ІХ доповнено статтю 40 КЗпП України частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

30. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку <…>.

Позиція Верховного Суду

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

31. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

32. Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

33. Згідно з ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 березня 2021 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги, про застосування судом апеляційної інстанції у оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 та постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 823/376/16, від 03 жовтня 2019 року у справі № 826/10460/16 та від 08 жовтня 2019 року у справі № 823/263/16.

34. Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статті 341 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, виходить із такого.

35. Спір у цій справі стосується дій відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні позивачки з органів прокуратури у червні 2020 року.

36. Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

37. Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

38. В той же час приписами Закону № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

39. Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівник, є стаття 44 КЗпП України.

40. Конституційний Суд України у Рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначив, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

41. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 17 жовтня 2018 року у справі № 823/276/16, від 11 жовтня 2018 року у справі № 823/244/16 та від 08 жовтня 2019 року у справі №823/263/16.

42. Внесені Законом № 113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

43. З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

44. Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 17 березня 2021 року у справі № 420/4581/20, від 30 березня 2021 року у справі № 640/25354/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/2449/20, від 15 квітня 2021 року у справі № 440/3166/20, від 27 травня 2021 року у справі № 380/4855/20, від 24 червня 2021 року у справі № 200/5390/20-а, від 22 липня 2021 року у справі № 300/2000/20, від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20, від 16 вересня 2021 року у справі №600/690/20-а та від 30 вересня 2021 року у справі № 160/10949/20 і Верховний Суд у цій справ не вбачає підстав відступати від неї.

45. За наведено правового регулювання, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивачки права на отримання вихідної допомоги при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку.

46. Ураховуючи викладене, колегія суддів уважає помилковими та такими, що не відповідають усталеній практиці Верховного Суду щодо застосування статті 44 КЗпП України у взаємозв`язку з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", викладеній у вищевказаній постанові, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у позивачки права на отримання вихідної допомоги при звільненні.

47. Як установлено судом апеляційної інстанції, наказом прокуратури Львівської області № 827к від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів держави в суді прокуратури Львівської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 11 червня 2020 року.

48. На день звільнення прокуратурою Львівської області позивачці не виплачено вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України.

49. За таких обставин колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачка набула права на виплату вихідної допомоги при звільненні у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 КЗпП України.

50. При цьому, відповідач посилається на те, що за юридичним фактом, який зумовив звільнення позивачки, є рішення кадрової комісії за результатами проходження нею атестації, а тому є безпідставним застосування до спірних правовідносин положення статті 44 КЗпП України.

51. У той же час, Верховний Суд зауважує, що у наказі від 10 червня 2020 року нормативною підставою звільнення позивачки зазначено пункт 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" - тобто у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, незважаючи на підставу чи обставини видання наказу.

52. Колегія суддів не може визнати обґрунтованими посилання суду апеляційної інстанції на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 820/1119/16.

53. Так, у названій постанові Суд дійшов висновку про те, що оскільки прокурора звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом № 1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, він не набув права на її отримання.

54. Однак, варто зазначити, що після набрання чинності Законом № 113-ІХ Верховний Суд, вирішуючи спори щодо виплати вихідної допомоги у зв`язку зі звільненням з органів прокуратури, змінив свою позицію з цього питання і неодноразово та послідовно її підтримав.

55. Відтак, ураховуючи сталу практику Верховного Суду у цій категорії спорів та правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/10947/17 щодо необхідності застосування останньої правової позиції, застосуванню до спірних правовідносин підлягає саме та позиція, яка є останньою у цій категорії спорів.

56. Таким чином, оскільки під час вирішення даного спору суд апеляційної інстанції не застосував актуальну правозастосовну практику Верховного Суду, аргументи скаржника про неправильне застосування цим судом положень статті 44 КЗпП України у зіставленні з положеннями пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII у вимірі спірних правовідносин знайшли своє підтвердження.

57. Отже, враховуючи вказані обставини, суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив адміністративний позов.

58. На підставі вищевикладеного Верховний Суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції помилково скасовано законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, який повно та правильно встановив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права та надав їм системне тлумачення.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

59. З огляду на викладене рішення суду першої інстанції по своїй суті є правильним. У свою чергу, суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права, внаслідок чого помилково скасував законне рішення суду першої інстанції.

60. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

61. З урахуванням вищенаведеного постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року підлягає скасуванню, а рішення Львівського окружного адміністративного суду 19 серпня 2020 року - залишенню в силі.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

62. Ураховуючи, що суд касаційної інстанції ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, в силу частини першої статті 139 КАС України з відповідача стягуються всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

63. З огляду на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у суді касаційної інстанції, наявні підстави для їх стягнення з відповідача в сумі 1681,60 грн.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

2. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року у справі № 380/5278/20 скасувати, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року залишити в силі.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської обласної прокуратури (проспект Шевченка, 17-19, м.Львів, Львівська область, 79000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 681,60 грн (одна тисяча шістсот вісімдесят одна гривня 60 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько А.Г. Загороднюк В.М. Соколов