Справа № 940/997/21
Суддя: Мандзюк С. В.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

25.10.2021 Провадження по справі № 2-а/940/16/21
Справа № 940/997/21
РІШЕННЯ

Іменем України

25 жовтня 2021 року Тетіївський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судового засідання Романовської Л.І.

представника відповідача Сподоби О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Тетієві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Павленко Наталії Вікторівни про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тетіївського районного суду Київської області з позовом до в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Павленко Н.В. про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 20.07.2021 року в.о. начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Павленко Н.В. винесена постанова № 05-12/13 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 4250,00 гривень. Припис та протокол про адміністративне правопорушення хоча і вручені позивачу під розписку, але складені без його участі, свідків, справа про адміністративне правопорушення розглянута у відсутність позивача, внаслідок чого він був позбавлений можливості надати відповідні пояснення та докази.

07.09.2021 року до суду відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача та залишити справу без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем десятиденного строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Сподоба О.О. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , вказуючи, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є законною та підстав для її скасування не вбачається.

Свідок ОСОБА_2 у судовому засіданні повідомив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався 16 липня 2021 року за участю позивача ОСОБА_1 та його дочки. В.о.начальник відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Павленко Н.В. на дату розгляду даної справи була відсутня, оскільки перебувала у відпустці чи на лікарняному. Постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена 20 липня 2021 року, оскільки, лише керівник відділу державного архітектурно-будівельного контролю має право виносити та підписувати постанови. Разом з тим зазначив, що при винесенні постанови застосовували положення КУпАП у редакції на дату виявлення правопорушення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, свідка, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 05.07.2021 року за результатами позапланової перевірки, проведеної на будівництві гаража по АДРЕСА_1 у ОСОБА_1 було складено та надано позивачу припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. ч. 4, 8 ст. 96 КУпАП.

20.07.2021 року в.о. начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Павленко Н.В. винесена постанова № 05-12/13 по справі про адміністративне правопорушення у якій зазначено, що при проведенні позапланової перевірки будівництва гаража по АДРЕСА_1 , що провівся ОСОБА_1 , виявлено порушення в тому, що на не приватизованій земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 з його слів у 2012 році побудував гараж розміром 3,3 м х 6,0 м (фундамент виконано з ракушки, підлога - бетон, стіни і дах - металевий каркас, обшитий металопрофілем) господарським методом без документу, що надає право на початок виконання будівельних робіт, проектна документація та дозвільні документи на будівництво відсутні. Будівельні роботи на момент перевірки не проводяться, гараж експлуатується. Своїми діями ОСОБА_1 порушив ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», за що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 4250,00 грн.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності визначені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Пунктом 4 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», передбачено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право проводити перевірку відповідності виконання підготовчих та будівельних робіт вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, затвердженим проектним вимогам, рішенням, технічним умовам, своєчасності та якості проведення передбачених нормативно-технічною і проектною документацією зйомки, замірів, випробувань, а також ведення журналів робіт, наявності у передбачених законодавством випадках паспортів, актів та протоколів випробувань, сертифікатів та іншої документації.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частина 1 ст. 96 КУпАП передбачає відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд та тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на посадових осіб - від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Суд звертає увагу, що нова редакція ст. 96 КУпАП набрала чинності 10.06.2017 року (в редакції Закону України № 1817-VII від 17.01.2017 року).

Проте, відповідачем не було встановлено та в оскаржуваній постанові не зазначено, коли саме позивач побудував гараж, вказано лише зі слів позивача ОСОБА_3 у 2012 році.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Водночас у складеній щодо позивача постанові про адміністративне правопорушення від 20.07.2021 року не встановлено час вчинення адміністративного правопорушення (рік, місяць здійснення будівництва гаража); нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення (відповідна його редакція, яка підлягає застосуванню, чинна на момент вчинення правопорушення).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Окрім того, Конституційний суд України в рішенні від 29.06.2010 № 17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Триваючими адміністративними проступками є проступки, пов`язані з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою, припиняються виконанням регламентованих обов`язків, якщо ці обов`язки ще можливо виконати. Триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності), увесь час безперервно скоює правопорушення (яке можливо припинити) у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків, які ще можливо виконати.

З`ясовуючи питання дотримання строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 96 КУпАП, застосовуючи правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 03 липня 2019 року в справі №159/5666/15-а, суд дійшов висновку, що дане правопорушення є триваючим, оскільки розпочинається з моменту початку виконання будівельних робіт та закінчується фактичним їх виконанням.

У даному випадку, як стверджує позивач будівництво гаража здійснено у 2012 році, що не спростовано відповідачем, а тому таке правопорушення не може вважатися триваючим у розумінні наведених правових норм. Таким чином, зазначене адміністративне правопорушення є закінченим з 2012 року (з моменту фактичного виконання (завершення) будівельних робіт).

Водночас суд констатує, що законодавцем передбачено і строки накладення адміністративного стягнення.

Частинами 1, 2 ст. 38 КУпАП (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин) адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

Оскільки на час винесення спірної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , визначені у ч. 1 ст. 38 КУпАП, відповідачем протиправно винесено спірну постанову.

Разом з тим, судом встановлено, що у оскаржуваній постанові № 05-12/13 зазначено, що відповідальність за встановлені правопорушення передбачена ч. 4 ст. 96 КУпАП. Однак, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 4250 грн. 00 коп. При винесенні зазначеної постанови, посадовою особою не вірно визначений та зазначений розмір штрафу, оскільки за правопорушення за ч. 1 ст. 96 КУпАП передбачена відповідальність у виді накладення штрафу на громадян у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить від 850 грн. до 1700 грн. Тобто, стягнення за дане правопорушення накладається в межах, установлених Законом.

Крім того, ОСОБА_1 в позові вказує на те, що справа про адміністративне правопорушення розглянута за його відсутності, що є позбавленням його гарантованих правових механізмів прав та захисту, відповідно до положень ст. 268 КУпАП.

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідачем не спростовано та не доведено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення були дотримані права позивача, передбачені ст. 268 КУпАП.

Щодо доводів представника відповідача щодо пропущення строку звернення до суду, то суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 зазначив, що оскільки оскаржувану постанову отримано ним засобами поштового зв`язку 29.07.2021 року, тому просить поновити строк для її оскарження.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненням жителів м. Жовті Води) частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист.

Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Отже, ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення конституційних прав та свобод людини і громадянина - право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вимога щодо доступності правосуддя в частині реалізації права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності закріплена у міжнародних документах, зокрема, Загальній декларації прав людини (стаття 8), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (стаття 14), Конвенції про захист прав і основних свобод людини (стаття 6), Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів та зловживання владою, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року (пункт 4), а також у рішення ЄСПЛ, зокрема, у справі Корня проти Республіки Молдова від 22 липня 2014 року (заява №22735/07), у справі Уейт і Кеннеді проти Німеччини (заява №26083/94), Tsalkitzis проти Греції від 16 листопада 2006 року (заява №11801/04), у яких констатовано порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним й може підлягати в деяких випадках обмеженням; такі обмеження презюмуються, оскільки за своїм змістом право на доступ до суду вимагає регламентації з боку держави. Суд повинен переконатися у тому, що застосовані заходи не обмежують та не знижують можливості доступу до правосуддя таким чином, що порушується сам зміст цього права. Право на доступ до суду буде порушеним, коли регулювання не переслідує більше мету правової безпеки і належного управління правосуддям, а являє собою бар`єр, який перешкоджає підсудній особі добитися розгляду по суті своєї справи компетентним судом.

Позивач ОСОБА_1 отримав оскаржувану постанову засобами поштового зв`язку лише 29.07.2021 року, а позов подав до суду 09.08.2021 року, тобто в межах строку звернення до суду, встановленого КАС України. Відтак, суд вважає, що відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 року у справі № 463/1352/16-а зазначив, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність скасувати постанову № 05-12/13 по справі про адміністративне правопорушення, винесену 20.07.2021 року в.о. начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Павленко Н.В. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 поніс судові витрати у вигляді витрат щодо сплати судового збору в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 51 від 09.08.2021 року.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 543/775/17 від 18.03.2020 року, відступивши від постанови Верховного Суду України від 13.12.2016 року, вказала, що при поданні позовної заяви у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір сплачується у порядку і розмірах, визначених Законом України «Про судовий збір». З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2021 в розмірі 2270,00 грн. Отже, за подання до суду позову про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення позивачу необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Відтак, у відповідності ст. 139 КАС України за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень виконавчого комітету Тетіївської міської ради на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 454,00 грн.

Керуючись статтями 7, 38, 96, 245, 251, 255, 268, 280, 283 КУпАП, статтями77, 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до в.о. начальника відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Павленко Наталії Вікторівни про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 05-12/13 по справі про адміністративне правопорушення, винесену 20.07.2021 року в.о. начальником відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Тетіївської міської ради Павленко Наталією Вікторівною про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Тетіївської міської ради, , (адреса: Януша Острозького, 5, м. Тетіїв, Київська область, 09801), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного судупротягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя С.В.МАНДЗЮК