Справа № 380/12139/21
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кравціва О.Р. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Львівської міської ради (далі - відповідач, ЛМР) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду та неприйняття рішення за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею - 0,0277 гектара, для індивідуального садівництва, яка розташована на вул. Вітряковій - вул. Рахівській м. Львова ;

- зобов`язати Львівську міську раду розглянути клопотання ОСОБА_1 від 26.03.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0277 гектара, для індивідуального садівництва, яка розташована на вул. Вітряковій - вул. Рахівській м. Львова , та прийняти відповідне рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою ОСОБА_1 із бездіяльністю ЛМР, яка полягає у неналежному, на його думку, розгляді звернення позивача, щодо надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою. ОСОБА_1 вважає, що лист-відповідь надана відповідачем не є рішенням про надання чи про відмову у наданні дозволу, оскільки відповідач зобов`язаний був розглянути звернення позивача на найближчій пленарній сесії ЛМР.

Ухвалою від 28.07.2021 суд відкрив спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Відповідач із заявленими вимогами не погоджується з підстав викладених у відзиві. Зазначає, що листом ЛМР надано відповідь ОСОБА_1 , повідомлено що питання порушене у його зверненні не може бути вирішене оскільки питання про надання дозволу позивачу на розробку проекту землеустрою на бажаній ділянці вже вирішувалося відповідачем.

Окрім того, відповідно до плану зонування території Сихівського району, зазначена земельна ділянка розташована в межах функціональної зони Ж-1 - зона садибної забудови, в межах якої не передбачено земельних ділянок для ведення садівництва.

Вказує, що розгляду будь якого питання на пленарному засіданні сесії міської ради передує робота з перевірки питання, перевірки наданих документів, підготовки проекту ухвали, пояснювальної записки, тощо. Враховуючи, що в даному випадку є підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не було підстав виносити розгляд клопотання позивача на пленарне засідання.

Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 2 ст. 262 КАС України).

Суд на підставі позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив, а також долучених письмових доказів, -

в с т а н о в и в :

26.03.2021 ОСОБА_1 подав звернення до Львівської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0277 гектара, для індивідуального садівництва, яка розташована на вул. Вітряковій - вул. Рахівській м. Львова .

Листом від 14.04.2021 №2403вих30394 ЛМР повідомила позивача про те. що порушене у його зверненні питання не може бути вирішене.

Роз`яснено, що ухвалою ЛМР від 17.05.2018 №3499 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Бережанській вул. Вітряковій - вул. Рахівській » відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0277 га на вул. Бережанській вул. Вітряковій - вул. Рахівській для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку. Проінформовано, що відповідно до плану зонування Сихівського району затвердженого ухвалою ЛМР від 18.09.2014 №3840 вказана земельна ділянка розташована в межах функціональної зони Ж-1 - зона садибної забудови, в межах якої не передбачено земельних ділянок для ведення садівництва.

Вважаючи вищевказану відповідь ЛМР оформлену листом протиправною, а своє звернення таким, що не розглянуте у встановлений законодавством спосіб, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР), органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Згідно з ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами (ст. 40 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питань регулювання земельних відносин».

Аналіз вище перелічених норм законодавств дає підстави для висновку, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Судом вже з`ясовано, що ОСОБА_1 звернувся до ЛМР із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва.

Клопотання розглянуто, проте рішення за результатами його розгляду не прийнято, що відповідачем не спростовується.

Натомість позивача листом-відповіддю повідомлено про ряд обставин у зв`язку з якими питання порушене у його зверненні не може бути вирішене.

Таким чином, ЛМР не прийняла жодного рішення передбаченого ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надання мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Рисовський проти України" (Заява № 29979/04 пп.70,71) суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п.70 рішення). Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість …Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (п.71 рішення).

З урахуванням даного рішення, та встановлених у справі обставин, з позиції суду, відповідач уникнув обов`язку щодо належного розгляду заяви позивача, а тому він же і повинен виправити свою бездіяльність, що цілком відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У своїх запереченнях відповідач стверджує що у нього не було підстав виносити клопотання позивача на пленарне засідання міської ради, оскільки наявні підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідь ЛМР на заяву про надання дозволу сама по собі є фактом протиправної бездіяльності місцевої ради, оскільки відмова у наданні дозволу також повинна прийматися у формі рішення місцевої ради, а не листа. При цьому заява повинна бути розглянута місцевою радою в установленому порядку - чого не відбулося. Суд повторно наголошує, що ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» передбачає, що виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Щодо роз`яснення ЛМР наданого позивачу у листі-відповіді, стосовно того, що ухвалою ЛМР від 17.05.2018 №3499 уже було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. То суд зазначає, що законодавство не позбавляє особу права після отримання відмови повторно звернутися до органу державної влади чи місцевого самоврядування, який відповідальний за прийняття відповідного рішення.

Крім того, згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України особа має право замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки без згоди уповноваженого органу, якщо уповноважений орган у місячний строк не надав ні дозволу на його розроблення, ні мотивованої відмови у наданні такого дозволу.

Відтак, вказаною нормою закріплено право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу після спливу місячного строку дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу (бездіяльності суб`єкта владних повноважень) або відмови у його наданні після спливу місячного строку .

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.02.2018 в справі № 806/3095/17, від 17.12.2018 у справі №№509/4156/15-а).

Щодо інформації наданої відповідачем у листі-відповіді стосовно того, що відповідно до плану зонування території затвердженого ухвалою ЛМР від 18.09.2014 №3840 вказана земельна ділянка розташована у зоні садибної забудови, у межах якої не передбачено земельних ділянок для ведення садівництва варто зазначити наступне.

Суд погоджується з доводами відповідача, що невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них схем землеустрою, затверджених у встановленому законом порядку є підставою відмови у наданні дозволу, однак за даних обставин ставиться до них критично, оскільки оцінка такій підставі може бути надана виключно в межах відповідного рішення, прийнятого та оформленого згідно з вимогами та у порядку передбаченими п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність можливості суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи встановлені обставини, повноваження суду при вирішенні справи у співставленні з заявленими вимогами суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, доказів понесення інших витрат суду не надано, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 263, 294-295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо не розгляду та не прийняття рішення за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею - 0,0277 гектара, для індивідуального садівництва, яка розташована на вул. Вітряковій - вул. Рахівській м. Львова .

3. Зобов`язати Львівську міську раду (79008, м. Львів, пл. Ринок,1; ) розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) від 26.03.2021 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку площею 0,0277 гектара, для індивідуального садівництва, яка розташована на вул. Вітряковій - вул. Рахівській м. Львова , та прийняти відповідне рішення, з врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

4. Судовий збір не стягувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців О.Р.