Справа № 380/4545/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 380/4545/21

адміністративне провадження № К/9901/37146/21

Верховний Суд у складі другої палати Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Соколова В.М.,

суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі №380/4545/21 за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Руслана Борисовича, Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:

- визнати причини пропуску строку звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії, поважними та поновити такий строк;

- визнати протиправними і скасувати наказ Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Р.Б. від 11 червня 2020 року №116 та наказ начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону Івана Гайди від 22 червня 2020 року №117 в частині призначення ОСОБА_1 на нижчу посаду;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника центру начальника оперативно-медичного управління Військово-медичного клінічного центру Західного регіону;

- зобов`язати Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Р.Б. та Військово-медичний клінічний центр Західного регіону видати накази про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника центру - начальника оперативно-медичного управління Військово-медичного клінічного центру Західного регіону;

- стягнути з Військово-медичного клінічного центру Західного регіону на користь ОСОБА_1 за час виконання нижче оплачуваної роботи різницю в заробітку, починаючи з 22 червня 2020 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року, позов ОСОБА_1 залишено без розгляду на підставі пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, оскільки судом не визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.

12 жовтня 2021 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі №380/4545/21.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходить з наступного.

Залишаючи без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, а також не підтверджено обставин, котрі були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача чи були пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

В обґрунтування касаційної скарги позивач вказав, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, винесені з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що в позовній заяві та в апеляційній скарзі він надав обґрунтовані пояснення щодо поважності пропуску строку на звернення до суду, однак суди обох інстанцій не знаходили підстав для визнання поважними підстави пропуску строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з вимогами частини третьої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Поряд з цим, відповідно до пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Суд вказує, що поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, "повинна була дізнатися" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з адміністративним позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Причини, які б підтверджували поважність причин пропуску строку на звернення до суду з адміністративним позовом в межах розумного строку, скаржником не зазначені.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Також, Європейський Суд з прав людини в рішенні у справі «Перес де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні.

За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що неналежне використання наданих процесуальних прав не може визнаватись судом як поважна причина пропуску процесуального строку, а відтак зазначені скаржником причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом є неповажними.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що предметом даного позову є вимоги позивача про скасування наказу від 11 червня 2020 року за №116 та наказу від 22 червня 2020 року за №117, які пов`язані з проходженням публічної служби позивачем.

У цій категорії спорів законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Позивач направив позовну заяву до суду засобами поштового зв`язку 15 березня 2021 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року позивачу поновлено строк звернення до суду з даним позовом та відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін, оскільки позивач стверджував, що після ознайомлення з оскаржуваним наказом, тобто після 22 червня 2020 року, постійно перебував на лікуванні.

Судами попередніх інстанцій було встановлено та сторонами не заперечувалося те, що ОСОБА_1 саме 22 червня 2020 року ознайомився з оскаржуваними наказом Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Р.Б. від 11 червня 2020 року №116 та наказом начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону Івана Гайди від 22 червня 2020 року №117.

Після відкриття провадження у справі Військово-медичний клінічний центр Західного регіону подав до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. На виконання вимог ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі від 29 березня 2021 року надав до справи інформацію щодо виконання обов`язків військової служби полковником медичної служби ОСОБА_1 у період з 22 червня 2020 року по 15 березня 2021 року, зі змісту якої з`ясовано, що позивач окрім звільнень від виконання обов`язків, відряджень, госпіталізації та відпустки виконував обов`язки військової служби в загальному 151 добу.

Крім того, суди попередніх інстанцій зазначили, що позивач добровільно згідно з рапортом від 22 червня 2020 року доповів, що справи та посаду начальника організаційно-планового відділу ОМУ-ВМКЦ прийняв та приступив до виконання обов`язків також з 22 червня 2020 року. Тобто, ознайомившись з оскаржуваними наказами позивач мав 151 робочий день для звернення до суду з позовом щодо їх оскарження, що перевищує місячний термін звернення до суду з цим позовом. Однак до суду з цим позовом позивач звернувся лише 15 березня 2021 року, тобто більше ніж через 5 місяців (151 день) що перебував на роботі, з пропуском відповідного строку.

Обґрунтовуючи підстави пропуску строку звернення до суду позивач зазначив, що після ознайомлення з оскаржуваними наказами він перебував на лікуванні, а також звертався зі скаргами до міністерства оборони України щодо незаконного його призначення на нижчу посаду при наявності вакантної рівнозначної, письмових відповідей не отримував аж до лютого 2021 року, зокрема листа від 05.01.2021 та 19.02.2021 звернувся за правовою допомогою та з цього часу фактично зміг реалізувати своє право на захист у судовому порядку.

Однак, суди попередніх інстанцій констатували, про недоведеність позивачем поважності причин пропуску строків звернення до суду, оскільки вказана позивачем у клопотанні про поновлення строку хронологія подій жодним чином не наводить поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду.

Доводи касаційної скарги не спростовують і не ставлять під сумнів установлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини, а до скарги не додано будь-яких доказів поважності пропуску строку на звернення з позовом до суду, які би зумовлювали об`єктивну неможливість вчасного звернення за захистом до суду.

Отже, Верховний Суд констатує, що суди першої і апеляційної інстанцій, правильно застосували положення частини п`ятої статті 122 КАС України та пункту 7 частини першої статті 240 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно з частиною другою статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 3, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2021 року у справі №380/4545/21 за позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, Головнокомандувача Збройних Сил України Хомчака Руслана Борисовича, Міністерства оборони України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіВ.М. Соколов Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк