Справа № 351/1812/20
Суддя: КАЛИНОВСЬКИЙ М.
Дата ухвалення: 2021-09-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 351/1812/20
Номер провадження №2-а/351/8/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Калиновського М.М.,

секретаря - Том"юк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 29.09.2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 29.09.2020 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що 09.10.2020 р. на адресу позивача надійшла постанова №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20 від 29.09.2020 р. згідно якої на позивача накладено адміністративне стягнення за ст. 53-1 КУпАП у вигляду штрафу у розмірі 340 грн. Згідно даної постанови слідує, що Фермерське господарство « Сенюка Дмитра Васильовича » в якому він обіймає посаду голови господарства, шляхом посіву сільськогосподарських культур самовільно зайняло земельну ділянку сільськогосподарського призначення комунальної форми власності площею 20,2696 га. (кадастровий номер :07:002:003), яка знаходиться за межами с. Троїця Заболотівської селищної ради ОТГ Коломийського району, чим порушив ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України. Вважає, що вищезазначена Постанова №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20 прийнята з порушенням чинного законодавства, а тому її слід визнати нечинною і скасувати, а провадження у справі закрити, оскільки контрольний захід здійснювався з порушенням встановленого порядку і неуповноваженими особами, що в казує на протиправність дій посадової особи Держгеокадастру і, відповідно, на незаконність притягнення позивача, як посадової особи ФГ Сенюка Д.В. до адмінстративної відповідальності. Окрім цього, ФГ Сенюка Д.В. здійснює користування земельною ділянкою на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 10.06.1994 р. Серії ІФ-12-25-3/000017. Акт зареєстровано в книзі державних актів на право постійного користування землею №17. Згідно із вказаним Державним актом в користуванні господарства перебуває 38,71 га. землі, із яких рілля: - 24, 97 га., сіножаті - 9.56 га, ліс - 4,18 га. Станом на сьогоднішній день Державний акт залишається чинним, землекористування ФГ Сенюка Д.В. у встановленому порядку не припинено. За таких умов, твердження відповідача про порушення позивачем вимог ст.125 і ст. 126 Земельного кодексу України, є безпідставним, а факт самовільного зайняття земельної ділянки, - надуманим.

Позивач та його представник позивача позов підтримали з підстав викладених у позові.

Представник відповідача позов не визнав з підстав викладених у відзиві подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що просить відмовити в задоволенні позову про скасування постанови від 29.09.2020 р. №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20 по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі відмовити.

Згідно ч.3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої інстанції.

Відповідно до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадженняв справах про адміністративн іправопорушення є:своєчасне, всебічне, повне і обєктивне з"ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З протоколу про адміністративне правопорушення від 28.09.2020 р. №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20, слідує, що встановлено що 28.09.2020 р. земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної форми власності площею 20, 2696 га. (кадастровий номер :07:002:003), яка знаходиться за межами с. Троїця Заболотівської селищної ради ОТГ Коломийського району, самовільно зайнята, шляхом посіву сільськогосподарських культур, ФГ «Сенюка Дмитра Васильовича», що є порушенням ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України.

З постанови державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Саєвич Ж.Р. Держгеокадастру від 29.09.2020 р. №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20 слідує, що визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

З Державного акту на право постійного користування землею серія ІФ -2-25-3/000017, слідує, що Державний акт на право постійного користування землею видано на ОСОБА_2 для ведення фермерського госпордарства.

Снятинською районною державною адміністрацією 12.03.1997 р. видано свідоцтво про реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності - юридичної особи ФГ Сенюка Д.В. ,

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, слідує, що ОСОБА_1 являється керівником Фермерського господарства «Сенюка Дмитра Васильовича».

У судовому засіданні встановлено, що засновник вказаного господарства ОСОБА_2 помер.

У постанові Верховного Суду від 23.06.2020 р. вказано, що у разі смерті громадянина - засновника селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення фермерського господарства його засновнику, не припиняється зі смертю цієї особи, а зберігається за фермерським господарством до якого воно перейшло після створення фермерського господарства. Звідси право постійного користування земельною ділянкою саме через перехід його до селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) не входить до складу спадщини. Спадкувати можна права померлого засновника (члена) щодо селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), а не земельну ділянку, яка перебуває в користуванні такого господарства.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону (частина третя статті 41 Конституції України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації певного блага у внутрішньому праві країни. Згідно з Конвенцією, інші права та інтереси є активами, тому можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном».

Звідси право користування земельною ділянкою, отриманою громадянином - засновником для ведення селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства), є майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, право на яке підпадає під її захист.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

З встановлених в судовому засіданні обстанин, суд приходить до висновку, що постанову по справі про адміністративне правопорушення від 29.09.2020 року №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП слід скасувати та закрити провадження у справі, оскільки у діях ОСОБА_1 відсутній склад даного адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 289 КУпАП, скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом 10 днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Суд вважає, що слід поновити позивачу строк на звернення з позовом, оскільки останній пропустив його з поважних причин так як постанова від 29.09.2020 року №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20 р. про накладення на позивача адміністративного стягнення надійшла на адресу позивача тільки 09.10.2020 р., доказом чого є інформація із офіційного сайту Укрпошта.

На підставі наведеного, ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 289, 292, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 2, 5-13, 72, 73, 77, 229, 241-247, 255, 257, 262, 268, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити строк оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення від 29.09.2020 року №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20 р.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 29.09.2020 року №443/0/92/-20-ДК/254По/08/01/-20, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Саєвич Жанни Романівни про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 53-1 КУпАП та закрити провадження у справі.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ