Справа № 600/2345/21-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2021-10-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

23 жовтня 2021 р. м. Чернівці Справа №600/2345/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій протиправними та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з адміністративним позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, у якому просить:

- визнати дії Держави України в особі Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, які виразилися в обмеженні виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2015 по 20.12.2016 роки, згідно Законів України №213-VIII від 02.03.2015 року та №911-VIII від 24.12.2015 року протиправними;

- стягнути з Держави України за рахунок бюджетних коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного казначейського рахунку, відкритого в Державній казначейській службі України, на користь ОСОБА_1 , як відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 55151 (п`ятдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят однієї гривні) 34 коп., заподіяної застосуванням пункту 4, розділу 1 Закону №213-VІІІ від 02.03.2015 року, у вигляді обмеження у виплаті пенсії в період з 01.04.2015 по 31.12.2015 року, який не відповідає ч.5 ст.17 Конституції України та пункту 5 розділу 1 Закону №911-VIII від 24.12.2015 року, у вигляді повторного обмеження у виплаті пенсії в період з 01.01.2016 по 20.12.2016 року, окремі положення якого визнано рішенням Конституційного Суду №7-рп/2016 від 20.12.2016 року неконституційним, рішення звернути до негайного виконання;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду, в порядку ст.382 КАС України та надати відповідачу 30-ти денний термін для подачі звіту про виконання рішення суду.

Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Підставою для залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження слугувало те, що позивач звернувся до суду із позовною заявою про оскарження бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка виразилась в обмеженні виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2015 по 20.12.2016 роки, після сплину шестимісячного строку .

На усунення недоліків позовної заяви позивачем подано до суду клопотання, в якому останній посилаючись на судову практику Верховного Суду вказує, що заявлені позовні вимоги стосуються стягненню матеріальної шкоди з рахунків державного бюджету, а не з рахунків Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. Звертав увагу також на те, що нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України виплачуються за минулий час без обмеження будь - яким строком.

Вказував, що строк звернення позивача у спірних правовідносинах розпочинає перебіг після отримання листа відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після неотримання пенсії. У зв`язку з наведеним просив вважати початком перебігу строку на звернення до суду лист відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.02.2021 року, отриману позивачем, як відповідь на письмове звернення.

Розглянувши клопотання позивача, подане на усунення недоліків позовної заяви, проаналізувавши наведені доводи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 9 частини 3 статті 2 КАС України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є зокрема неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; та інше.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд звертає увагу на те, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржується бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яка виразилась в обмеженні виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.04.2015 по 20.12.2016 роки. Натомість позивач, на думку суду помилково наголошує на тому, що склад спірних правовідносин стосується матеріальної шкоди - обґрунтовуючи при цьому свої вимоги нормами, які стосуються виключно соціальних гарантій, а саме виплати пенсії. На переконання суду, зміст наведених позивачем вимог, не спростовує суті спірних правовідносин, як таких, що стосуються виплати пенсії.

Як наголошувалося судом в ухвалі про залишення позову без руху, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31 березня 2021 року по справі № 240/12017/19 при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду вказав на те, що необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 р. №340/1019/19).

Відтак, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголосила на тому, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

При цьому, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звернула увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступила від висновків викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

У даній справі, як видно з матеріалів позову, позивачу не здійснювалось нарахування пенсії. При цьому суд звертає увагу, що позивачу було достаменно відомо про неотриману пенсію з 01.04.2015 по 20.12.2016 року з моменту невиплати, тобто з 01.04.2015 року.

Посилання позивача на положення ч.2 ст. 46 №1058-ІV є безпідставними, оскільки за змістом наведених норм, строк давності не застосовується лише до вимог щодо нарахованих пенсій. В спірних же правовідносинах докази нарахування пенсійним органом позивачу суми пенсії у спірний період відсутні.

Такий висновок щодо застосування статті 46 Закону №1058-IV у подібних правовідносинах міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №758/2471/17, від 29.04.2020 у справі №490/9535/16-а, від 31.05.2021 року №567/180/17 та постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19.

В ухвалі про залишення позову без руху суд вказав позивачеві на недоліки позовної заяви, а саме на пропуск строку звернення до суду. Однак, позивачем до клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду не надано суду жодних доказів, які б вказували про наявність обставин, які є об`єктивно непереборними та залежали від волевиявлення позивача і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій щодо звернення до суду у встановлений строк.

Доступ до правосуддя не може бути безумовним, оскільки його часові рамки обумовлені певними строками. Відтак, поновлення строку звернення до суду за наведених позивачем причин його пропуску призведе до порушення принципу правової визначеності в правовідносинах, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Суд звертає увагу, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 27.05.2021р. та заявив позовні вимоги за період з 01.04.2015 р. по 20.12.2016 р., не надавши доказів та не навівши переконливих обґрунтувань дотримання (пропуску) шестимісячного строку звернення до суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду з вказаними позовними вимогами.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду на підставі частини 3 статті 123 КАС України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання дій протиправними та стягнення коштів - залишити без розгляду.

Згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя О.В. Боднарюк