Справа № 2а-7625/11/2670
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 2а-7625/11/2670

адміністративне провадження № К/9901/36432/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України, за участю третіх осіб - Профспілки працівників державних установ міста Києва, Первинної профспілкової організації Апарату Ради національної безпеки та оборони України, про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату Ради національної безпеки і оборони України (далі - Апарат РНБО України), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (14 липня 2015 року), просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження Секретаря РНБО України від 12 травня 2011 року №51/2011 «Про реалізацію положення Указу Президента України від 05 квітня 2011 року № 353/2011»; визнати незаконним та скасувати розпорядження Секретаря РНБО України від 10 червня 2011 року № 394/2011-к в частині звільнення його з роботи в Апараті РНБО України на підставі пункту 1 частин першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників; поновити його на роботі; зобов`язати Апарат РНБО України здійснити йому виплати за час вимушеного прогулу з компенсацією відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари, тарифи та послуги.

Справа неодноразово розглядалась судами.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року, в позові відмовлено.

Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанції, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2021 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Секретаря РНБО України від 10 червня 2011 року №394/2011-к в частині звільнення ОСОБА_1 з роботи в Апараті РНБО України на підставі пункту 1 частин першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Поновлено позивача на посаді заступника керівника управління-завідувача відділу фінансової безпеки і детінізації економіки управління фінансової безпеки департаменту з питань економічної, соціальної та екологічної безпеки з 16 липня 2011 року. Стягнути з Апарату РНБО України 4 649 084,34 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та відмовлено в позові в цій частині.

05 жовтня 2021 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року. Заявник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Предметом спору у цій справі є правомірність розпорядження Секретаря РНБО України про звільнення працівника у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників та поновлення його на роботі.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив застосуванням судом апеляційної інстанції норми права без урахування висновків щодо її застосування у подібних правовідносинах, а саме : положень статей 40, 42 та 49-2 КЗпП України.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Заявник, зокрема, послався на незастосування апеляційним судом правової позиції Верховного Суду у справі №2а-9821/11/2670, яку навів у тексті касаційної скарги. Однак, у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №2а-9821/11/2670 відсутні аргументи про які зазначає ОСОБА_1 . Крім того, цю справу Суд направив на новий розгляд через недотримання судами принципу офіційного з`ясування обставин справи. Тому аргументи заявника про наявність підстав для оскарження судових рішень у цій справі відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з посимланням на судове рішення у справі №2а-9821/11/2670 відхиляються Верховним Судом.

Крім того, зміст постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 липня 2020 року у цій справі свідчить про те, що судові рішення також скасовано, а справу направлено на новий розгляд через недотримання судами принципу офіційного з`ясування обставин справи. Зокрема, суди не перевірили доводи позивача щодо наявності вакантних посад та недотримання роботодавцем вимог частини третьої статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Загальні посилання заявника на невідповідність висновків суду апеляційної інстанції щодо застосування положень статті 42 КЗпП України висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми, висловленим у інших справах, також відхиляються Судом, оскільки ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих підстав як саме висновок Верховного Суду щодо застосування цієї норми може вплинути на розгляд цієї справи, яка вже була предметом перегляду судом касаційної інстанції, який направив її на новий розгляд через недослідження судом доказів у справі.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а зміст касаційної скарги свідчить про те, що заявник фактично не погоджується саме з оцінкою доказів, наданої апеляційним судом.

Суд також відхиляє такі аргументи щодо помилковості розгляду судами справи за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки право суду обрати форму судочинства обмежене виключно приписами частини четвертої статті 12 КАС України. Тому розгляд справи у спрощеному позовному провадженні не свідчить про віднесення такої справи до категорії малозначних.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до тривалості розгляду цієї справи, часткового опису її обставин, цитування норм законодавства та наведення прикладів правових позицій Верховного Суду та Верховного Суду України, і неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, що не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Тому, лише загальні посилання на невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Ради національної безпеки і оборони України, за участю третіх осіб - Профспілки працівників державних установ міста Києва, Первинної профспілкової організації Апарату Ради національної безпеки та оборони України, про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко