Справа № 638/9158/21
Суддя: Яковлева В. М.
Дата ухвалення: 2021-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2021 року

м. Харків

справа № 638/9158/21

провадження № 2-а/638/413/21

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Буряковської К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського прикордонного загіну Східного регіонального управління Прикордонної служби України про скасування постанови,

у с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Шпіньова Олена Михайлівна на підставі, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 931 від 12 червня 2012 року, виданого на підставі рішення Луганської обласної кваліфікаційно - дисциплінарної комісії від 25 червня 2009 року № 6, звернулася 16 червня 2021 року до Дзержинського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відділу прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону про накладення адміністративного стягненні № 151056 від 23 квітня 2021 року. Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною першої статті 204-2 КУпАП.

Позовна заява мотивована тим, що вказаною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Позивач зазначає, що представники окупаційних адміністрацій РФ в ОРДЛО заборонили в`їзд на підконтрольну українському уряду територію взагалі, у зв`язку з поширенням хвороби Covid-19. Таким чином позивач ніяким іншим способом не міг потрапити на територію України, громадянином якої він є, для отримання лікування та здійснення інших соціальних та конституційних прав, тому змушений був діяти в стані крайньої необхідності».

23 квітня 2021 року Відділом прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону відносно ОСОБА_1 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №151056 від 23 квітня 2021 року у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-2 КУпАП.

Оскаржувана постанова № 151056 від 23 квітня 2021 року, відповідно до змісту якої, 23 квітня 2021 о 00:45 в пункті пропуску через державний кордон «Гоптівка» виявлено порушення порядку виїзду з тимчасово окупованої території України. 22 квітня 2021 близько 13:00 ОСОБА_1 здійснив перетин кордону в районі пункту пропуску «Успенка» (рух через який припинено) поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду, чим порушив вимоги п. 3 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 815 від 17 липня 2019 року «Про затвердження порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», відповідно до якого в`їзд або виїзд з тимчасово окупованої території здійснюється виключно через КПВВ. Своїми діями громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частина перша статті 204-2 КУпАП. Під час розгляду справи ОСОБА_1 факт виїзду 22 квітня 2021 року близько 13:00 з тимчасово окупованої території поза межами КПВВ визнав, своїми діями скоїла адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 204-2 КУпАП.

Вказане свідчить, що постанова про накладення адміністративного стягнення № 151056 від 23 квітня 2021 року була прийнята без з`ясування всіх обставин по справі про адміністративне правопорушення, відсутні докази вчинення адміністративного правопорушення, тому вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом за правилами, передбаченими статтею 286 КАС України. Призначено судове засідання.

У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином.

Представник позивача - адвокат Шпіньова О.М. подала заяву, в якій просила розглянути справу без участі позивача та його представника.

Представник відповідача причин неявки не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином відповідно до частини першої статті 268 КАС України шляхом направлення ухвали, тексту повістки на офіційну електронну адресу, а також за відомими суду номером телефону, електронною поштою. Будь-яких заяв та клопотань, зокрема про відкладення судового засідання, до суду не подав.

07 липня 2021 року на електрону адресу надійшов відзив на позовну заяву.

Відзив мотивований тим, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з тих підстав, що позивач не оспорює факту порушення порядку в`їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України та вказує місце вчинення адміністративного правопорушення. З відомчої бази даних Держприкордонслужби встановлено, що позивач в`їхав на тимчасово окуповану територію через КПВВ «Гнутове» 18 лютого 2020 року, а 23 квітня 2021 року в`їхав в Україну через пункт пропуску «Гоптівка» інші відомості про перетинання кордону в базі відсутні. Вважає, що позивач підтвердив встановлені вище факти, чим фактично визнав вчинення адміністраттивного правопорушення за частиною першою статті 204-2 КУпАП.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Постановою № 151056 від 23 квітня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн.

Відповідно до вказаної постанови 23 квітня 2021 року о 00-45 год. ОСОБА_1 виїхав з окупованої території Донецької області до Російської Федерації через закритий пункт пропуску «Успенка», чим не дотримався вимог статті 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» та порушила вимоги пунктів 3, 6 Порядку, затвердженого Постановою КМУ від 17 липня 2019 року № 815, відповідно до якого в`їзд або виїзд до/з ТОТ здійснюється виключено через КПВВ. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 204-2 КУпАП.

Частиною першою статті 204-2 КУпАП визначено відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Статтею 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, зокрема, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, порядком в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженим постановою КМУ № 815 від 17 липня 2019 року, визначено що контроль в`їзду/виїзду - комплекс заходів з перевірки осіб та транспортних засобів, що в`їжджають - виїжджають, а також товарів, що переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій відповідно до вимог цього Порядку, що здійснюється уповноваженими службовими особами військових формувань, правоохоронних та інших державних органів, які залучені до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. В`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти в`їзду-виїзду відповідно до вимог цього Порядку. Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону. Пунктом 4 вказаного Порядку визначено, що кількість контрольних пунктів в`їзду-виїзду, місцезнаходження і межі їх режимних та сервісних зон (у тому числі об`єктів сервісного обслуговування), дорожні коридори визначаються та затверджуються відповідно до пункту 9 Положення про облаштування контрольних пунктів в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях, тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та виїзду з них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2020 року № 1368. Відповідна інформація розміщується на офіційних веб-сайтах Міноборони, Адміністрації Держприкордонслужби, ДФС. Контрольні пункти в`їзду-виїзду не призначені для перетинання державного кордону.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, на відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення.

Частиною першою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, серед яких: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, оскаржувана постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, а також не містить посилань на будь-які докази, враховані при винесенні цієї постанови, відсутні відомості про розглянуті клопотань в разі їх наявності. Відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин зазначених в постанові від 23 квітня 2021 року.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З цього виходить, що окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї. В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Зазначене узгоджується з постановою Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про державний кордон» визначено - державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору. Статтею 9 вказаного Закону встановлено, що пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Згідно оскаржуваної постанови, позивач виїхав через закритий пункт пропуску «Успенка», який знаходиться на державному кордоні між Україною та Російською Федерацією, тобто фактично перетнула державний кордон України.

З об`єктивної сторони передбачене статтею 204-2 КУпАП правопорушення полягає у порушенні порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Наведене свідчить, що правопорушенням за статтею 204-2 КУпАП є порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, а не фізичний перетин лінії державного кордону України.

За таких обставин дії позивача не охоплюються диспозицією статті 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку № 815 забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.

Посилання відповідача на визнання позивачем вини, суд не приймає, з наступних підстав.

Рішенням Конституційного суду України по справі №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Так статтями 33, 245, 256, 268 КпАП України визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас, вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності. Отже, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Відповідно до КУпАП до цього переліку належать, зокрема, порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї (стаття 204-2 КпАП України).

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу.

Зважаючи на зазначене вище, суд дійшов висновку, що постанова, яка складена відносно позивача, не містить доказів підтвердження вини останнього у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-2 КУпАП, а тому є необґрунтованою.

Крім того, факт визнання особою вчинення адміністративного правопорушення не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та не звільняє останнього від доведення його правомірності. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17 факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Враховуючи викладене, факт вчинення ОСОБА_1 вказаного правопорушення є недоведеним, що в силу принципу презумпції невинуватості трактується на користь позивача.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, істотні порушення з якими складена постанова, а також те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в постанові у справі № 337/3389/16-а (2-а/337/154/2016) від 30 травня 2019 року, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного необхідно зазначити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі обставини, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, за відсутності достатніх даних про вчинення позивачем правопорушення, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 454 грн.

Керуючись статтями 77, 139, 246, 286 КАС України, статтями 7, 247, 251, 280 КУпАП, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України (місцезнаходження: Харківська область, м. Харків, вул. Клочківська, буд. 228 про визнання протиправною та скасування постанови відділу прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону про накладення адміністративного стягнення № 151056 від 23 квітня 2021 року - задовольнити.

Скасувати постанову № 151056 від 23 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_1 .

Закрити справу про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною першою статті 204-2 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківського прикордонного загону Харківської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Другого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після спливу встановленого законом строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25 жовтня 2021 року.

Суддя В. М. Яковлева