Справа № 280/4632/21
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 жовтня 2021 року Справа № 280/4632/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О. розглянувши у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Фермерського господарств «Корнієнко М.С.» (вул. Ювілейна, 21, с. Ясна Поляна, Оріхівський район, Запорізька область, 70512, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фермерського господарств «Корнієнко М.С.» (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області № 1 від 15.12.2020.

В обґрунтування позову позивач послався на те, що відповідач за результатами фактичної перевірки позивача з питання здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, зберіганні та транспортуванні пального; наявності супровідних документів на товар (прибуткових, товарно-транспортних, видаткових та акцизних накладних), виявлення порушень у сфері виробництва і обігу пального прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 500 000,00 грн за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії. Позивач вважає спірне рішення протиправним з огляду на те, що на час проведення фактичної перевірки (22.10.2020) він мав відповідну ліцензію, видану 22.07.2020 терміном дії до 22.07.2025. Позивач стверджує, що до отримання ліцензії він не зберігав пальне у стаціонарних ємностях. Висновок відповідача про зберігання позивачем палива у таких ємностях ґрунтується не на фактичному дослідженні місця зберігання, оскільки перевірка не виявила і не могла виявити безпосередньо факту зберігання у період до 22.07.2020, а виключно на підставі документів. Разом з тим, на думку позивача, такий висновок про зберігання пального у стаціонарній ємності неможливо зробити лише на підставі даних про придбання позивачем дизельного палива протягом липня 2019 жовтня 2020 і його списання, враховуючи, що законодавство України не містить вказівки на те, що пальне повинно зберігатися виключно у стаціонарних ємностях для зберігання пального. Позивач зазначає, що він використовує у своїй діяльності транспортні засоби і механізми, в паливних баках яких постійно знаходиться паливо, бочки металеві і ємності металеві, докази наявності яких додає до позову. Просить адміністративний позов задовольнити.

Ухвалою від 10.06.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви. Вимоги ухвали позивачем виконано.

Ухвалою суду від 02.07.2021 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач проти позову заперечив, надавши суду відзив на позовну заяву (вх.. №42335 від 27.07.2021), в якому у задоволенні позову просить відмовити, з огляду на те, що перевірку було призначено і проведено відповідно до норм податкового законодавства, видання наказу на проведення перевірки з метою здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, зберіганні та транспортуванні пального, узгоджується з нормами підпункту 80.2.5 пункту 80.2 ст. 80 ПК України, крім того позивач допустив відповідача до перевірки. Також відповідач зазначає, що перевіряємий фактичною перевіркою період може відрізнятись від періоду, в якому проводиться перевірка. Під час перевірки позивача відповідачем досліджено документи на придбання і списання палива, свідоцтва про реєстрацію машин, що і дало підстави для висновків про зберігання позивачем пального без наявності ліцензії до 22.07.2020. Відповідач звертає увагу суду, що додані до позову документи не були надані під час перевірки, а відтак не є належними та допустимими доказами у справі.

Позивач скористався своїм правом на відповідь на відзив (вх. №45242 від 09.08.2021), в якій зазначив, що ні наявність у власності стаціонарних цистерн для зберігання палива, ні заява про видачу ліцензії, в якій позивач підтверджує цю наявність, ні обігово-сальдова відомість не можуть безпосередньо свідчити, що до 22.07.2020 пальне зберігалось позивачем у стаціонарних ємностях.

Відповідач не погодився з відповіддю на відзив і в запереченнях (вх.. №46820 від 17.08.2021) наполягав на тому, що висновки фактичної перевірки можуть стосуватись періоду до проведення перевірки і ґрунтуватись на документах; позивач мав під час перевірки надати докази зберігання пального. Також відповідач додатково зазначає, що зберігання паливно-мастильних матеріалів має провадиться на спеціально обладнаних складах ПММ, стаціонарних пунктах заправки.

Ухвалою від 26.08.2021 задоволено клопотання сторін про продовження строку підготовчого провадження строком на 30 днів.

Ухвалою від 30.09.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду на 19.10.2021.

19.10.2021 представники сторін надали заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження у зв`язку з впровадженням карантинних обмежень на території області.

Ухвалою суду від 19.10.2021 замінено відповідача по справі з Головне управління ДПС у Запорізькій області () на правонаступника Головне управління ДПС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ ВП: 44118663), як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України.

З огляду на викладене, справа розглядається в порядку письмового провадження та на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч.4 ст.243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Повний текст судового рішення виготовлено з урахуванням вищезазначених норм.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ФГ «Корнієнко М.С.» зареєстровано 12.06.2000, дата запису: 15.12.2004, номер запису: 0000067, видами економічної діяльності підприємства є (Код КВЕД): 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 47.89. Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами.46.21 Оптова

Фермерське господарство «Корнієнко М.С.» 22.07.2020 отримало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), реєстраційний номер 2001471, видану Головним управлінням ДПС у Запорізькій області, терміном дії з 22.07.2020 до 22.07.2025 за адресою місця зберігання: Запорізька область, Оріхівський район, с. Ясна Поляна, провулок Жовтневий, 1.

З 22.10.2021 ГУ ДПС у Запорізької області провело фактичну перевірку Фермерського господарства «Корнієнко М.С.» тривалістю 10 діб з питання здійснення контролю за додержанням суб`єктом господарювання вимог законодавства, які є обов`язковими при виробництві, обліку, зберіганні та транспортуванні пального; наявності супровідних документів на товар (прибуткових, товарно-транспортних, видаткових та акцизних накладних), виявлення порушень у сфері виробництва і обігу пального на підставі наказу ГУ ДПС у Запорізькій області від 20.10.2020 №203-п та направлень на перевірку від 20.10.2020 № 313, 312.

Перевірку проведено за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Ясна Поляна, провулок Жовтневий, 1.

За результатами перевірки складений акт про результати фактичної перевірки № 314/08/01/09/30951904 від 22.10.2020, яким зафіксоване порушення позивачем ч.1, ч.8 та ч. 16 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-BP (далі за текстом - Закон № 481/95-BP), у зв`язку із зберігання в період з 01.07.2019 по 21.07.2020 пального без наявності ліцензії на право зберігання пального. З акту вбачається, що під час перевірки відповідачем використані вибіркові данні бази даних ІС «Податковий блок», обігово-сальдові відомості по руху палива за 2019 та 2020 рік, документи на придбання палива, акти списання палива. Також зазначено, що в ході проведення фактичної перевірки, 22.10.2020 встановлено, що за місцем провадження діяльності зі зберігання пального за адресою: Запорізька область, Оріхівський район, с. Ясна Поляна, пров. Жовтневий буд. 1 в закритому приміщенні знаходяться резервуари, в яких зберігається дизельне паливо.

15.12.2020 на підставі акту фактичної перевірки № 314/08/01/09/30951904 від 22.10.2020 контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення № 1 (далі за текстом «Податкове повідомлення-рішення») про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000,00 грн за підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України і абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону № 481/95-BP за зберігання пального без наявності ліцензії.

За результатами адміністративного оскарження податкове повідомлення-рішення залишено без змін.

Позивач, вважаючи вищезазначене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Згідно з пунктом 61.1 статті 61 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 191.1.16 пункту 191.1 статті 191 ПК України контролюючі органи здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

За приписами підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Вимогами пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-BP, в редакції на час виникнення спірних правовідносин.

Абзацом п`ятдесят другим статті 1 Закону № 481/95-BP визначено, що місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно частини першої статті 15 Закону № 481/95-BP оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частиною восьмою статті 15 Закону № 481/95-BP передбачено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (частина десята статті 15 Закону № 481/95-BP).

При цьому, згідно частин тридцять дев`ять-сорок два статті 15 Закону № 481/95-BP для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

З аналізу вищезазначених положень законодавства, суд дійшов висновку, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Зазначене вбачається як з визначення термінів «місце зберігання пального», «зберігання пального», так і з переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, адже надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

Такий висновок відповідає роз`ясненню ДФС України від 15 серпня 2019 року №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК, в якому зазначено, що у розумінні Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях.

Частинами першою-третьою статті 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Разом з цим, ст. 18 Закону № 481/95-ВР установлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

Застосовуючи ці приписи до спірних правовідносин суд дійшов таких висновків.

Так, під час перевірки посадовими особами відповідача встановлено, що в перевіряємий період з 01.07.2019 по дату проведення перевірки позивачем придбано 179270,00 літрів дизельного палива, списано 248 216,0 літрів. З обігово-сальдової відомості вбачається, що в цей період у позивача обліковувались залишки пального.

Вказана обставина дала підстави перевіряючим сформувати висновок про те, що позивачем допущено порушення у вигляді зберігання пального у резервуарах без наявності ліцензії на право зберігання у період з 01.04.2020 по 21.07.2020.

Суд звертає увагу на ту обставину, що станом на момент проведення фактичної перевірки (22.10.2020-02.11.2020) у позивача була діюча ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) терміном дії з 22.07.2020 до 22.07.2025.

Крім того, навіть на час проведення перевірки фактично встановлено лише наявність резервуарів для зберігання палива; відомості ж про наявність в них пального і його кількості в акті відсутні. Тобто, встановлено лише можливість зберігання позивачем пального в стаціонарних цистернах.

Суттєвим в цій справі, на думку суду, є те, що фактична перевірка відповідачем проводилася у жовтні 2020 року, у той час коли порушення нібито мало місце у період 01.04.2020-21.07.2020. Тобто, перевірка не виявила безпосереднього факту зберігання пального у період 01.04.2020-21.07.2020, зробивши такий висновок виключно на підставі документів.

Суд вважає такий підхід невірним з огляду на таке.

Оскільки Закон № 481/95-ВР не містить вказівки на те, що пальне повинно зберігатися виключно у стаціонарних ємностях для зберігання пального, суб`єкт господарювання може зберігати таке пальне у паливних баках транспортних засобів і механізмів, у нестаціонарних резервуарах.

Тому суд вважає, що суть фактичної перевірки у спірних правовідносинах полягає у безпосередньому встановленні працівниками контролюючого органу зберігання суб`єктом господарювання пального у стаціонарних цистернах/ємностях, тобто в місцях, для зберігання в яких необхідно отримувати відповідну ліцензію. Вбачається, що встановлення таких обставин (фактичне зберігання пального) є обов`язковим для вирішення питання щодо наявності правових підстав для застосування фінансових санкцій, в контексті того, що як поняття «зберігання пального» так і поняття «місце зберігання пального» визначено Законом №481 і саме оцінка фактично встановлених обставин із законодавчо визначеними категоріями, є обов`язковою умовою для висновків щодо дотримання чи недотримання суб`єктом господарювання умов зберігання пального.

Ці обставини неможливо встановити лише на підставі документів, які можуть підтверджувати придбання палива, проте не є носіями інформації, чи зберігалось придбане паливо у приміщенні (складі), чи на відкритому повітрі та яким чином таке пальне зберігалось, в яких ємностях, тарі, тощо. Суд зазначає, що перевірка первинних документів та даних бухгалтерського обліку не є фактичною перевіркою фізичної наявності пального у ємкості. Тим більше, будь-які результати перевірки вмісту стаціонарних ємностей у жовтні 2020 року не можуть ретроспективно свідчити про обставини зберігання у квітні-липні 2020 року.

Отже, суд відхиляє заперечення відповідача про обґрунтованість висновків акту перевірки, зроблених лише на підставі дослідження документів. Дійшовши таких висновків про зберігання позивачем пального у стаціонарних резервуарах лише на підставі даних про придбання і списання палива, відповідач припустився помилкового ототожнення господарської операції із придбання пального із фізичним зберіганням пального.

В той же час, позивачем надано докази наявності в його користування транспортних засобів і механізмів, в паливні баки яких розливалось пальне, а також докази наявності металевої тари, яка вторинно використана позивачем для розливу пального.

Суд зауважує, що в межах проведення фактичної перевірки відповідач не досліджував та не встановлював фактичний об`єм паливних баків транспортних засобів позивача, наявність нестаціонарних ємностей для зберігання. Також суд зазначає, що всі висновки, викладені в акті фактичної перевірки, ґрунтуються виключно на припущеннях, що залишки пального зберігались у стаціонарних ємностях, однак ані фактичні обсяги зберігання, ані факт заливу пального у стаціонарні ємності у період з 01.07.2019 по 21.07.2020 встановлені не були. Таким чином, акт перевірки від 02.11.2020 №314/08/01/09/ НОМЕР_1 не відповідає вимогам систематизованого, чіткого, об`єктивного та повного викладу фактів виявлених порушень законодавства.

Крім того, відповідач у заявах по суті посилався на неналежність і недопустимість доказів наявності у позивача техніки і механізмів, нестаціонарної тари, яка використовується для зберігання палива, оскільки ці докази не були надані до перевірки. Заперечуючи проти позову з цих підстав, відповідач посилається на приписи п. 44.6. статті 44 Податкового кодексу України, за якими, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Проте, додані до позову документи, якими позивач обґрунтовує свою позицію, не є в розумінні пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України документами , пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Відтак, суд відхиляє доводи відповідача про неналежність і недопустимість цих доказів. В той же час, заяви відповідача не містять аргументів проти достовірності наданих позивачем доказів.

Тобто, відповідач не спростував доводи позивача щодо зберігання пального у паливних баках транспортних засобів, у іншій металевій тарі, не надав до суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувались висновки акту перевірки про те, що у період з 01.07.2019 по 21.07.2020 позивач зберігав пальне у стаціонарній ємності.

З урахуванням положень ч.2 ст.77 КАС України суд зазначає, що особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Однак відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість висновків акту перевірки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії у період з 01.07.2019 до 21.07.2020, не з`ясував обставин фізичного зберігання позивачем пального у цей період та допустив помилкове ототожнення господарської операції із придбання пального із фізичним зберіганням пального.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №1 від 15.12.2020.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Фермерського господарств «Корнієнко М.С.» (вул. Ювілейна, 21, с. Ясна Поляна, Оріхівський район, Запорізька область, 70512, ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Запорізький області №1 від 15.12.2020.

Стягнути на користь Фермерського господарств «Корнієнко М.С.» судовий збір в розмірі 7800 грн (сім тисяч вісімсот гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.10. 2021 року.

Суддя О.О. Артоуз