Справа № 500/3483/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/3483/21 пров. № А/857/14902/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Коваля Р.Й., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, головуючий суддя Баранюк А.З., ухвалене у м. Тернополі, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, в якому просила визнати протиправними дії Управління соціально політики Тернопільської міської ради щодо відмови у вклеюванні на правій внутрішній стороні посвідчення ОСОБА_1 нового бланка-вкладки, передбаченого п. 7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 та незавірення відповідно до п.8 цього Положення; зобов`язати Управління соціально політики Тернопільської міської ради вклеїти на правій внутрішній стороні посвідчення ОСОБА_1 новий бланк-вкладку, передбачений п.7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 та завірити відповідно до п.8 цього Положення.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що позивач звернулася із заявою до Управління соціально політики Тернопільської міської ради та просила вклеїти на правій внутрішній стороні її посвідчення учасника бойових дій новий бланк-вкладку, передбачений п.7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 та завірити відповідно до п.8 цього Положення, однак отримала відмову, що і слугувало підставою на звернення до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Управління соціально політики Тернопільської міської ради щодо відмови у вклеюванні на правій внутрішній стороні посвідчення ОСОБА_1 нового бланка-вкладки, передбаченого п.7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 та незавірення відповідно до п.8 цього Положення; зобов`язано Управління соціально політики Тернопільської міської ради вклеїти на правій внутрішній стороні посвідчення ОСОБА_1 новий бланк-вкладку, передбачений п.7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 та завірити відповідно до п.8 цього Положення.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Управління соціальної політики Тернопільської міської ради оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно до роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України, особи, які брали участь у будь-яких формах збройної боротьби за незалежність України після 2 вересня 1945 року, не є учасниками бойових дій Другої світової війни, а тому їм не передбачено надання пільг щодо визначених статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи та вклеювання нового бланку-вкладки.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 14.11.2019, виданим Тернопільським обласним військовим комісаріатом.

22 березня 2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила вклеїти на правій внутрішній стороні її посвідчення новий бланк-вкладку, передбачений п.7-2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 року №302 та завірити відповідно до п.8 цього Положення.

Розглянувши вказану заяву Управління соціально політики Тернопільської міської ради листом від 30.03.2021 року №376/13.5 їй відмовило.

Свою відмову відповідач вмотивував тим, що у висновку прокуратури Тернопільської області від 30.11.1991 року зазначено, що 14.05.1949 року позивач була засуджена на 10 років позбавлення волі, визнана винною в тому, що мала зв`язок із членами ОУН-УПА, забезпечувала бойову діяльність військових підрозділів.

Друга світова війна тривала у період з 01.09.1939 року по 02.09.1945 року, тому відповідно до роз`яснення Міністерства у справах ветеранів України, особи, які брали участь у будь-яких формах збройної боротьби за незалежність України після 2 вересня 1945 року, не є учасниками бойових дій Другої світової війни, і їм не передбачено надання пільг щодо визначених статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" для осіб з інвалідністю внаслідок війни І групи та вклеювання нового бланку-вкладки.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 відповідає критеріям визначеним ч. 6 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, оскільки їй виповнилося 93 роки і вона є учасником бойових дій.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 року № 3551-XII (далі - Закон), який спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

У відповідності до ст. 4 Закону ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Пільги та гарантії соціального захисту вищевказаних осіб встановлено розділом ІІІ Закону № 3551-ХІІ, а саме: ст.12 - для учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них; ст.13 - для осіб з інвалідністю внаслідок війни; ст.14 Закону № 3551-ХІІ - для учасників війни.

Згідно із ч.6 ст.12 Закону учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, надаються пільги, передбачені статтею 13 цього Закону для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.

Статтею 5 Закону встановлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Також відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачу 14.11.2019 року Тернопільським обласним військовим комісаріатом видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

Вказане посвідчення видано відповідно до Закону України від 06.12.2018 року №2640-VIII "Про внесення змін до ст.6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо посилення соціального захисту учасників боротьби за незалежність України у XX столітті; п. 16 ст.6 Закону України №3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якого до учасників бойових дій належать особи, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі Української повстанської армії, Української повстанчої армії отамана Тараса Боровця (Бульби) "Поліська Січ", Української народної революційної армії (УНРА), Організації народної оборони "Карпатська Січ", Української військової організації (УВО), збройних підрозділів Організації українських націоналістів і відповідно до Закону України "Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті" визнані борцями за незалежність України у XX столітті. Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам встановлюється Кабінетом Міністрів України; постанови Кабінету Міністрів України від 10 липня 2019 року №604 "Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, яких визнано борцями за незалежність України у XX столітті"; матеріалів архівно-кримінальної справи Служби безпеки України у Тернопільській області щодо неї.

Також, факт, що ОСОБА_1 безпосередньо брала участь у забезпечення збройної боротьби підрозділів ОУН-УПА за незалежність України у період 1944-1948 підтверджується довідкою №6 від 16.08.2019 Тернопільської обласної Управи Всеукраїнського Братерства ОУН-УПА ім.Генерала Романа Шухевича - Тараса Чупринки "Лисоня".

Таким чином, ОСОБА_1 відповідає критеріям визначеним ч.6 ст.12 Закону № 3551-ХІІ, оскільки їй виповнилося 93 роки і вона є учасником бойових дій.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про підставність та обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі №500/3483/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді Р. Й. Коваль
В. В. Святецький