Справа № 460/8490/20
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року м. Рівне №460/8490/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді О.М. Дудар, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доФонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський",
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі відповідач) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій.

Позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк Михайлівський" щодо невнесення даних ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, згідно з договором банківського вкладу "Поточний рахунок Ощадний" № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк Михайлівський" подати до Фонду додаткову інформацію щодо внесення даних ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком НОМЕР_2 на суму 97135,17грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсотки з урахуванням індексу інфляції у розмірі 41289,96грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 3% річних за прострочення зобов`язання у сумі 12898,28грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб моральну шкоду у сумі 500000,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що кошти які надійшли від ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" на поточний рахунок позивача є вкладом у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому підлягають гарантованому відшкодуванню. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є боржником перед позивачем, оскільки прострочив виконання грошового зобов`язання на суму 97135,17грн. У силу вимог зазначеного Закону, шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (його працівників) та уповноважених осіб Фонду відшкодовується Фондом згідно із законодавством.

Ухвалою суду від 09.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський", встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, призначено підготовче засідання на 06.05.2021.

Підготовче засідання 06.05.2021 у зв`язку з поданням позивачем заяви про уточнення позовних вимог від 06.05.2021 відкладено на 01.06.2021.

Підготовче засідання 01.06.2021 відкладено на 22.06.2021 у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та третьої особи, що яких відсутні відомості про вручення повідомлень про дату, час і місце судового засідання.

Підготовче засідання 22.06.2021 відкладено на 08.07.2021 у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та третьої особи, що яких відсутні відомості про вручення повідомлень про дату, час і місце судового засідання.

07.07.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Відповідач вказує, що з 23.05.2016 здійснює заходи щодо виведення неплатоспроможного банку, ПАТ "Банк Михайлівський", з ринку виключно відповідно до порядку, визначеного Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним та пріоритетним у спірних правовідносинах.

Повноваження щодо формування переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування, та визначення сум, що підлягають відшкодуванню, покладені на уповноважену особу Фонду.

Оскільки у переданому уповноваженою особою Фонду Переліку рахунків інформація про позивача була відсутня, дані про нього не могли бути враховані Фондом гарантування при складанні та затвердженні Загального реєстру вкладників.

Отже, вимога позивача про стягнення з Фонду гарантованих сум за умови відсутності позивача у затвердженому реєстрі вкладників банку суперечить положенням наведеного Закону.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

Крім того, в силу п.п.3, 5 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку, нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Зазначеним Законом також не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди, яка, окрім того, не доведена належними та допустимими доказами.

Відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У підготовчому засіданні 08.07.2021 оголошено перерву за клопотанням позивача до 22.07.2021.

09.07.2021 позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог.

З урахуванням поданих заяв про уточнення позовних вимог від 06.05.2021 та від 09.07.2021, позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Банк Михайлівський" щодо невнесення даних ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, згідно з договором банківського вкладу "Поточний рахунок Ощадний" № НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести дані ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за рахунком НОМЕР_2 на суму 97135,17грн і на цій підставі внести дані ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 відсотки з урахуванням індексу інфляції у розмірі 50085,01грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 3% річних за прострочення зобов`язання у розмірі 14270,47грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб моральну шкоду у сумі 500000,00грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантовану суму вкладу у розмірі 97135,17грн.

У підготовчому засіданні 22.07.2021 закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 08.09.2021.

Судове засідання 08.09.2021 відкладено на 23.09.2021 у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача та третьої особи, що яких відсутні відомості про вручення повідомлень про дату, час і місце судового засідання.

У судове засідання 23.09.2021 учасники справи не прибули, про дату час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Враховуючи положення ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалою від 23.09.2021 суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши позовну заяву, заяви про уточнення позовних вимог, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

30.04.2015 між ПАТ "Банк Михайлівський" і ОСОБА_1 було укладено договір №980-053-000000179 банківського рахунку "Поточний рахунок "Ощадний", згідно з яким позивачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 у гривні для зберігання його грошей.

Надалі між ОСОБА_1 та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" були укладені договори залучення коштів у користування останнього.

Зокрема, 16.05.2016 між ОСОБА_1 (за текстом договору - Сторона-1) та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" (за текстом договору - Сторона-2) через повіреного ПАТ "Банк Михайлівський" було укладено договір №980-053-000239301 "Капітал+" (з виплатою процентів щомісячно) (далі - Договір №980-053-000239301), згідно з яким Сторона-1 передає Стороні-2 у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а Сторона-2 зобов`язується повернути кошти Стороні-1 та виплатити проценти в порядку та на умовах, встановлених цим Договором.

У пункті 1.2 Договору №980-053-000239301 сторонами обумовлено, що сума коштів, які передаються за договором, складає 97000,00грн (дев`яносто сім тисяч гривень 00 копійок). Сторона-2 сплачує проценти та повертає кошти у безготівковій формі на рахунок Сторони-1 № НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Михайлівський".

У пункті 8.3 Договору №980-053-000239301 сторони погодили, що даний договір є договором позики та регулює відносини сторін, що пов`язані з наданням позики Стороною-1 Стороні-2 у сумі, на строк та у порядку, передбаченому цим Договором, в зв`язку з чим взаємовідносини сторін за цим Договором регулюються ст.ст.1046-1053 Цивільного кодексу України та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють правила та вимоги до договорів позики.

19.05.2016 з рахунку ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" було перераховано на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в ПАТ "Банк Михайлівський" кошти у загальній сумі 97000,00грн (призначення платежу повернення коштів згідно з договором №980-053-000239301 від 16.05.2016).

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23.05.2016 №14/БТ "Про віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 23.05.2016 №812 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Наказом тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський" від 24.05.2016 №27/1 вирішено створити комісію по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Надалі, наказом тимчасової адміністрації ПАТ "Банк Михайлівський" від 01.06.2016 №42/2 затверджено результати проведеної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, які викладено в акті №2 Комісії по перевірці правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, за яких встановлено нікчемність правочинів (транзакцій) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" по перерахуванню коштів на рахунки фізичних осіб у сумі ,74грн відповідно до положень п.п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вирішено на виконання вимог ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України застосувати наслідки нікчемності правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" по перерахуванню коштів на рахунки НОМЕР_3 фізичних осіб у сумі ,74грн та видати відповідне розпорядження.

Так, згідно з довідкою ПАТ "Банк Михайлівський" від 09.01.2020 №3ГІ(К)/0065, зарахування 19.05.2016 коштів на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 з рахунків ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" є нікчемним правочином в силу положень ст.215 Цивільного кодексу України та п.п.7-9 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.06.2016 №991, яким продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 №1213 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким розпочато процедуру ліквідації банку з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно та призначено Ірклієнко Ю.П. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, делеговано йому всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016 №1702 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 05.09.2016 делеговано Волкову Олександру Юрійовичу.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.01.2017 №265 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" делеговано Гриценку Володимиру Володимировичу.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.02.2018 №383 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 09.02.2018 делеговано Смолію Богдану Володимировичу.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.06.2018 №1758 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" строком на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 включно.

Зазначеним рішенням від 21.06.2018 №1758 продовжено ОСОБА_2 строком на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11.02.2020 №311 змінено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", всі повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" з 12.02.2020 делеговано Паламарчуку Віталію Віталійовичу.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28.05.2020 №1758 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" строком на два роки з 13.07.2018 по 12.07.2020 включно.

Зазначеним рішенням від 28.05.2020 №1758 продовжено ОСОБА_3 строком на один рік з 13.07.2020 по 12.07.2021 повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.06.2020 №1139 продовжено Паламарчуку Віталію Віталійовичу повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський" до моменту внесення запису про припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06.11.2020 №1921 відкликано повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Михайлівський", делеговані Паламарчуку Віталію Віталійовичу рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.06.2020 №1139.

Відповідно до зазначеного рішення від 06.11.2020 №1921, визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" здійснюється Фондом безпосередньо до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ "Банк Михайлівський" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Станом на 07.10.2021 Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містить запис номер 045085 від 13.07.2016 щодо перебування ПАТ "Банк Михайлівський" в стані припинення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ "Банк Михайлівський" та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявами про включення інформації про нього до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та проведення виплати відшкодування коштів, проте заяви позивача задоволені не були.

Так, листом від 15.06.2017 №3Г/20919 ПАТ "Банк Михайлівський" повідомив ОСОБА_1 про те, що договір від 16.05.2016 №980-053-000239301 було укладено позивачем безпосередньо з ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр", без участі ПАТ "Банк Михайлівський" як повіреного.

Листом від 07.08.2020 №02-036-10367/20 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив ОСОБА_1 про те, що інформація щодо договору від 16.05.2016 №980-053-000239301, укладеного між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" наразі не може бути включена до Переліку вкладників, оскільки такий договір не відповідає вимогам Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг" за своїм суб`єктним складом.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення його до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а також не виплати гарантованої суми, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 №4452-VI (далі Закон №4452-VI).

Частиною першою статті 3 Закону №4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 26 Закону №4452-VI (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб`єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 27 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 38 Закону №4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина третя статті 38 Закону №4452-VI містить перелік підстав, за наявності яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку" від 16.07.2015 №629-VIII (далі - Закон №629-VIII), який набрав чинності 12.08.2015, частину третю статті 38 Закону №4452-VI доповнено пунктом 9, згідно з яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Такі зміни були внесені до Закону №4452-VI, набули чинності і діяли станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин.

Таким чином, вчинення (укладення) банком, віднесеним до проблемних, правочинів (у тому числі договорів) з порушенням норм законодавства, зокрема Закону України "Про банки і банківську діяльність", Закону України "Про Національний банк України", може бути підставою для невключення до переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, у зв`язку із віднесенням таких правочинів (у тому числі договорів) до числа нікчемних відповідно до пункту 9 частини третьої статті 38 Закону №4452-VI.

Водночас, з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для запобігання таким зловживанням у майбутньому прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг" від 15.11.2016 №1736-VІІ (далі - Закон №1736-VІІІ), яким, крім іншого, внесені зміни до Закону №4452-VI.

З пояснювальної записки до проекту Закону №1736-VІІІ видно, що необхідність прийняття вказаного законопроекту виникла у зв`язку з набуттям розповсюдження схемою, за якою у приміщеннях банку фізичним особам пропонується укладати не договори банківського вкладу з банком, а договори позики з небанківськими фінансовими установами через повіреного, яким виступає банк. При цьому з метою введення в оману споживачів щодо дійсного предмета договору банк відкриває кожному клієнту банківський рахунок, з якого в подальшому кошти перераховуються на рахунки небанківських фінансових установ.

Як зазначено у пояснювальній записці, за даними Фонду, із використанням саме такої схеми було ошукано за посередництвом лише ПАТ "Банк "Михайлівський" 14 тисяч фізичних осіб на загальну суму, що перевищує 1,5 млрд гривень.

Крім того, зловживаючи низьким рівнем правової та фінансової культури фізичних осіб, особливо людей пенсійного віку (понад 45 відсотків фізичних осіб, постраждалих від схеми, реалізованої, зокрема, за участю ПАТ "Банк Михайлівський", є старшими 55 років), банком не надавалася таким особам чітка та однозначна інформація про те, що на кошти, залучені як позика до небанківської фінансової установи, не поширюються гарантії щодо їх відшкодування.

З метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, в тому числі і клієнтів ПАТ "Банк Михайлівський", та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому виникла необхідність внести зміни до законів України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", "Про банки і банківську діяльність" та "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" для врегулювання питань:

поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

посилення відповідальності небанківських фінансових установ (у тому числі пов`язаних із банками), якими у зазначений вище спосіб були залучені, як позика, кошти від фізичних осіб;

встановлення заборони фінансовим установам залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов`язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи;

встановлення обов`язку банка при виконанні функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів від фізичних осіб попередньо ознайомлювати у письмовій формі таких фізичних осіб про непоширення на їх кошти, залучені на користь третіх осіб, гарантій, встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

19 листопада 2016 року набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих Положень Закону №4452-VІ, внесені Законом №1736-VІІІ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом №1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника.

Фонд зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом №1736-VІІІ розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників.

Таким чином, з метою поширення гарантій Закону №4452-VI на законодавчому рівні до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не відповідали поняттю вкладу згідно з чинними законодавством.

Судом встановлено, що правочин щодо передачі позивачем ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" коштів (позики) та операції по перерахуванню коштів позичальнику та повернення коштів з рахунку вказаного товариства на рахунок позивача були вчинені після віднесення ПАТ "Банк Михайлівський" постановою Національного банку України від 22.12.2015 №917/БТ до категорії проблемних.

При цьому, кошти позивача відповідають критеріям, визначеним Законом №1736-VІІІ, а тому в силу закону вони прирівнюються до вкладу, а позивач - до вкладника.

Отже, відповідачем не доведено наявності правових підстав для невключення інформації про ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а тому така бездіяльність уповноваженої особи суперечить приписам Закону №4452-VI та є протиправною.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У свою чергу частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного способу захисту порушеного права суд зважає й на його ефективність у контексті статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, заява №22414/93) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи те, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 06.11.2020 №1921 визначені Законом №4452-VI повноваження під час здійснення ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення банку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснюється Фондом безпосередньо (у зв`язку з відкликанням повноважень ліквідатора, уповноваженої особи), суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом визнання протиправними дій уповноваженої особи щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині невнесення даних ОСОБА_1 та зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб внести дані позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та, відповідно, до Загального реєстру вкладників.

Що стосується позовних вимог про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відсотків з урахуванням індексу інфляції, 3% річних за прострочення зобов`язання та гарантованої суми вкладу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує грошове або не грошове зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою.

Суд зазначає, що нарахування інфляційний втрат та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майного права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У силу вимог Закону №4452-VI на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб покладено обов`язок відшкодувати позивачу кошти за вкладом.

Відповідно до абзацу шостого частини третьої статті 16 Закону №4452-VI, шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

Враховуючи положення статей 27, 28 Закону №4452-VI та рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 №124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський", зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з виплати коштів вкладникам банку ПАТ "Банк Михайлівський" виникло з 09.08.2016.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб допустив порушення зобов`язання щодо виплати ОСОБА_1 гарантованої суми та не виконав зазначене зобов`язання, а за рішенням суду можуть бути стягнуті лише нараховані суми, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача виплатити позивачу гарантовану суму вкладу 97135,17грн, та нарахувати і виплатити 3% річних та інфляційні втрати за період з 09.08.2016 по день фактичної виплати.

Що стосується позовних вимог про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб моральної шкоди у сумі 500000,00грн, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як зазначено судом вище, рішення суду повинно бути ефективним.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N40450/04, п.64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт другий частини другої статті 23 Цивільного кодексуУкраїни); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пукнкт четвертий частини другої статті 23 Цивільного кодексу України).

Згідно з п.6 ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду, зазначає, що протиправна поведінка відповідача та його службових осіб, незаконне позбавлення позивача на отримання гарантованого Законом відшкодування, дискримінація позивача порівняно з більшістю таких самих вкладників, які безперешкодно отримали кошти, призвели до тяжких душевних потрясінь та страждань. З врахуванням віку це становить загрозу його життю і здоров`ю.

Позивач вказує, що раптово переніс два гіпертонічні кризи із лікуванням у шпиталі та встановленням діагнозу "гіпертонічна хвороба". Ще більше страждань зазнав, коли у зв`язку з неповерненням коштів не зміг заплатити заключний внесок в житлово-будівельний кооператив і забудовник заволодів збудованою квартирою, за яку позивач уже вніс кошти в сумі 400000,00грн.

Позивач зазначає, що моральна шкода є непоправною.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, "Рисовський проти України" (заява №29979, п.п.86, 89, від 20.10.2011), "Антоненков та інші проти України" (заява №14183/02, п.71, від 22.11.2005).

Суд зазначає, що психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у виді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Вирішуючи зазначену позовну вимогу, суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції.

Оцінюючи негативні емоції позивача, суд вважає, що вони досягли рівня страждання та приниження, враховуючи статус позивача як особи похилого віку (понад 80 років), що потребує додаткового соціального захисту від держави та уважного ставлення службових осіб суб`єктів владних повноважень.

У силу вимог ст.1173 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено, що бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" щодо невнесення даних ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, не викликали у позивача психічного напруження, розчарування в діяльності державної установи та додаткового психічного напруження під час розгляду його заяв, які належно не вирішувалися.

Враховуючи характер правопорушення, глибину й тривалість завданих позивачеві душевних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з відповідача на користь позивача 50000,00грн моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відтак, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Вирішуючи дану справу, суд врахував висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №826/17875/16.

Підстави для розподілу судових витрат згідно зі ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" щодо невнесення даних щодо рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести дані щодо рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 у межах гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами до Переліку рахунків вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та до Загального реєстру вкладників.

Зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб виплатити ОСОБА_1 гарантовану суму вкладу - 97135 (дев`яносто сім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 17 копійок.

Зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб нарахувати та виплатити ОСОБА_1 3% річних та інфляційні втрати за період з 09 серпня 2016 року по день фактичної виплати гарантованої суми вкладу 97135,17грн.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00коп.

У задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Відповідач: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (вул.Січових Стрільців, буд.17, м.Київ, 04053, ідентифікаційний код юридичної особи: 21708016).

Третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" (бульвар Тараса Шевченка, буд.35, м.Київ, 01032).

Повне рішення складено 07 жовтня 2021 року.

Суддя О.М. Дудар