Справа № 640/30648/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача Кузьмишиної О.М.,

суддів: Єгорової Н.М., Федотова І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Матвієнка Андрія Анатолійовича, третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва із адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Матвієнка Андрія Анатолійовича, у якому просила:

- визнати договір банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США № 001-09509-200215 від 20 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", нікчемним;

- визнати протиправною відмову Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Матвієнко Андрія Анатолійовича вчинити дії щодо подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США № 001-09509-200215 від 20 лютого 2015 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (у межах гарантованої суми відшкодування - 200 000 грн.) на підставі поданої заяви від 05 листопада 2020 року;

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Матвієнко Андрія Анатолійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США № 001-09509-200215 від 20 лютого 2015 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (у межах гарантованої суми відшкодування - 200 000 грн.) на підставі поданої заяви від 05 листопада 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з позовом за відсутності поважних причин.

При цьому суд зазначив, що перебіг строку звернення до суду почався із жовтня 2015 року, відтак, позивач, звернувшись до суду із позовом у грудні 2020 року, пропустила встановлений процесуальним законодавством строк, оскільки інформація про прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» та повідомлення про виплату коштів вкладників, їх суть була опублікована та доведена до відома населення відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції встановлено, що позивач мала змогу дізнатись про порушення своїх прав з дати публікації вищезазначеної інформації.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, наполягаючи на тому, що лише з дати отримання листа відповідача № 3421934 від 25.11.2020 останній стало достеменно відомо про порушення її права на включення до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за їх вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що строк звернення до суду з позовом у цій справі нею не пропущений а також, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.09.2021 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги.

Третьою особою подано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому остання заперечує проти наведених позивачем в апеляційній скарзі доводів та просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20 лютого 2015 року між позивачем (Вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладено договір банківського вкладу (депозиту) №001-09509-200215 «Зростаючий» у доларах США, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 7500,00 доларів США у тимчасове строкове користування та зобов`язується сплачувати проценти за його користування з розрахунку 5,5 % річних.

На виконання вказаного договору на поточний рахунок, відкритий у ПАТ «Дельта Банк», позивачем перераховано грошові кошти у сумі 7500,00 доларів США.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

З метою забезпечення збереження активів неплатоспроможного банку ПАТ «Дельта Банк», запобігання втрати майна та збитків банку і Фонду, виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 03 серпня 2015 року №147 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02 жовтня 2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Кадирова В.В. до 02 жовтня 2015 року включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України 02 жовтня 2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк», визначені статями 37, 38, 51, частинами 1 та 2 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно, строк здійснення процедури ліквідації та делегування повноважень ліквідатора Банку продовжено до 04 жовтня 2020 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду від 04 квітня 2019 року № 772.

Так, на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб опубліковано оголошення про те, що Фонд розпочне виплати вкладникам ПАТ «Дельта Банк» за Загальним реєстром з 08 жовтня 2015 року.

Представник позивача 05 листопада 2020 року звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Матвієнка Андрія Анатолійовича з заявою про включення інформації щодо ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та проведення виплати в межах гарантованої суми 200 000 грн. При цьому, представник позивача просив надати копію наказу про визнання договору банківського вкладу (депозиту) "Зростаючий" у доларах США №001-09509-200215 від 20 лютого 2015 року нікчемним правочином.

Листом від 25 листопада 2020 року Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" повідомлено, що за результатом проведеної перевірки на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, виявлено, що договір № 001-09509-200215 від 20 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк» є нікчемним відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України «Про системну гарантування вкладів фізичних осіб» та вказано, що повідомлення про нікчемність правочину вже була надіслана ОСОБА_1 в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Отже, законодавством чітко регламентовано 6-місячний строк для звернення до суду з адміністративним позовом за захистом прав, свобод та інтересів особи, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

При цьому, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справи «Стаббігс на інші проти Великобританії», «Девеер проти Бельгії»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Протягом трьох робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, законом визначені строки для формування Уповноваженою особою повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, а також для затвердження ФГВФО реєстру вкладників для здійснення виплат.

Норми статті 99 КАС України (в редакції, яка була чинною до 15 грудня 2017 року) не пов`язували початок перебігу строку звернення до адміністративного суду із обізнаністю особи про підстави прийняття суб`єктом владних повноважень певних рішень чи про їх обґрунтування (мотивацію). В даному випадку, інформація про прийняті відповідачем рішення, їх суть була опублікована та доведена до відома населення, відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, про порушення зазначеними рішеннями своїх прав, позивачі могли дізнатися саме з дати розміщення такої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі №826/8339/16 та від 07 березня 2018 року в адміністративній справі №826/281/16.

Отже, судом першої інстанції слушно зазначено, що строк звернення до адміністративного суду з даним позовом почав перебіг з жовтня 2015 року, а тому, звернувшись у грудні 2020 року до суду, позивач пропустив встановлений законом строк, оскільки інформація про прийняті Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення (про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» та повідомлення про виплату коштів вкладників, їх суть) була опублікована та доведена до відома населення відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, про порушення своїх прав, позивач мала можливість дізнатися саме з дати розміщення такої інформації.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду через 5 років, не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку, звернення до відповідача з відповідним адвокатським запитом через 5 років після направлення повідомлення позивачу про нікчемність правочину не свідчить про поважність причин пропуску строку. Пропуск такого строку (майже 4,5 роки) не може свідчити про необізнаність позивача про ліквідацію банку в якому знаходиться її вклад, а також не може свідчити про пасивну поведінку позивача щодо повернення такого вкладу, чекаючи на отримання відповідного повідомлення.

Крім того, договором банківського вкладу від 20 лютого 2015 року №001-09509-200215 «Зростаючий», укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», встановлено строк залучення вкладу до 06 березня 2015 року (пункт 1.3). При цьому, як зазначено вище, з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», що у даному випадку свідчить про те, що позивач принаймні до жовтня 2015 року могла і повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 826/281/16.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №826/5908/18 є безпідставними, оскільки у такому зазначено про те, що особа спочатку недоотримала кошти свого вкладу, а потім дізналась про визнання правочину (транзакції) нікчемним, у зв`язку із чим Суд дійшов висновку, що строк про порушення своїх прав особа дізналась саме з листа про нікчемність, а не з моменту недоплати усієї суми вкладу, а тому таке рішення стосується інших фактичних обставин, та не може бути враховане у цій справі.

До того ж, враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що встановлення факту отримання чи неотримання позивачем листа про повідомлення про нікчемність правочину, яке було скеровано ФГВФО засобами поштового зв`язку, не спростує висновки суду першої та апеляційної інстанції, оскільки позивач ще в 2015 році знала про порушення своїх прав.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 640/9592/20

Враховуючи, що наявності правових підстав для поновлення пропущеного строку не встановлено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду.

Підсумовуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не спростовано правильності висновків суду першої інстанції щодо пропуску строку звернення до суду та відсутності поважних причин для його поновлення.

Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами скаржника не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року - без змін.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування ухвали суду, а тому, відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 липня 2021 року у справі №640/30648/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач: О.М. Кузьмишина

Судді: Н.М. Єгорова

І.В. Федотов