Справа № 340/2468/21
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/2468/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Кухар Рішельє" (вул.Молодіжна, 65, смт.Власівка, Світловодський район, Кіровоградська область, 27552, ) до

Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (вул. В.Перспективна, 55, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25000, )

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області Форми «В1» № 1 від 14.04.2021 р., яким ТОВ «Кухар Рішельє» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 88607,49 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 44303,75 грн.

В обґрунтування вимог позивача зазначає, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки проведеної посадовими особами відповідача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 р. від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку 3 до податкової декларації з ПДВ, податковим органом зроблено висновок про безтоварність господарських операцій з контрагентами ПП «Віктор і К» та ПП «Надніпрянське». Висновки посадових осіб відповідача ґрунтуються на тому, що деякі контрагенти вказаних юридичних осіб не мають достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів, згідно інформаційних баз даних ДПС, відсутні докази придбання товарно-матеріальних цінностей, які були реалізовані ПП «Віктор і К» та ПП «Надніпрянське», а в подальшому придбані позивачеві.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржуване податкове повідомленнярішення, вважає його протиправним, а господарські операції між ТОВ Кухар Рішельє і ПП «Віктор і К» та ПП «Надніпрянське» підтвердженими відповідними доказами.

Відповідачем подано відзив на адміністративний позов, в якому зазначено, що за результатами перевірки ТОВ Кухар Рішельє, контролюючим органом було здійснено аналіз господарської діяльності підприємств - контрагентів, що мали господарські взаємовідносини не лише з позивачем, а й з іншими контрагентами, які виступали постачальниками, виробниками продукції, що в подальшому надходила до кінцевого споживача, то за результатами зібраної інформації, вивчених документів (єдиний реєстр податкових накладних та інші джерела зібрання такої інформації) не було підтверджено реальності господарських операцій, а саме, на думку відповідача, не можливо було встановити джерело походження такої продукції. Як наслідок, при декларуванні ПДВ допущено порушення вимог Податкового кодексу України (а.с.14-17 т.4).

Ухвалою суду від 26.05.2021р. відкрито спрощене провадження у справі (а.с.9 т.4).

Ухвалою суду від 20.07.2021р. здійснено заміну відповідача на правонаступника (а.с.66 т.4).

Ухвалою суду від 13.08.2021р. продовжено розгляд справи в загальному позовному провадженні, підготовче судове засідання призначено на 24.09.2021р. (а.с.70 т.4).

Ухвалою суду від 24.09.2021р. закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено на 06.10.2021 року (а.с.132 т.4).

06.10.2021 року після заслуховування представників сторін, судом задоволено їх клопотання про подальший розгляд справи в письмовому провадженні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі документи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кухар Рішельє» є суб`єктом господарювання у відповідності до норм діючого законодавства, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та зареєстрований платником податку на додану вартість, що підтверджується Витягом з реєстру платників ПДВ №064 від 20.11.2017р. (т.1 а.с.14-20).

Головним управлінням ДПС в Кіровоградській області в період з 01.03.2021 по 05.03.2021 проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн., з урахуванням від`ємного значення звітних податкових періодів, зазначених у додатку 3 до податкової декларації з податку на додану вартість.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 17.03.2021 №700/11-28-07-12/41094577 (а.с.38-77 т.1).

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за грудень 2020 року у декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлено, на думку податкового органу, порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, - завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, на 88607,49 грн.

На підставі висновків, викладених в акті перевірки відповідачем 14.04.2021 прийнято податкове повідомлення-рішення Форми «В1» № 1, яким ТОВ «Кухар Рішельє» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 88607,49 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 44303,75 грн. (а.с.78 т.1).

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

В силу п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Суд враховує, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку є подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення такої господарської діяльності.

З огляду на пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, господарська операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків, якщо вона здійснена за наявності розумних економічних причин (ділової мети) і пов`язана з господарською діяльністю платника податків.

Матеріалами справи, а саме - документами фінансово-господарської діяльності, підтверджено отримання позивачем товару та подальше його використання у господарській діяльності підприємства.

Так, ТОВ «Кухар Рішельє» уклало з ПП «Віктор і К» договір поставки №20111708 від 20.11.2017 року, відповідно до змісту якого, постачальник (ПП «Віктор і К») взяло на себе зобов`язання передати у власність позивача товар, а позивач в свою чергу повинен був його прийняти та оплатити (а.с.92-94 т.1).

Судом встановлено, що ПП «Віктор і К» передало позивачеві у жовтні та листопаді 2020 року олію соняшникову дезодоровану виморожену марки «П» та шрот соняшника, що підтверджується податковими накладними, вказаними на сторінці 54 та 59 акту перевірки, та доданими до матеріалів справи, а також видатковими накладними. Товар оплачений позивачем та транспортований з місць придбання (Кіровоградська область, м.Світловодськ, смт Власівка, вул.Молодіжна, 52 та вул.Молодіжна, 63), в подальшому експортований за зовнішньо-економічним контрактом NEAR EAST INDUSTRIES&TRADE CO., LTD, що підтверджується відповідними документальними доказами платіжними дорученнями, митними деклараціями, міжнародними товарно-транспортними накладними, інвойсами (а.с.100-250 т.1, 1-250 т.2, 1-147 т.3, 150-168 т.4).

Дані господарські операції відображені в податковому та бухгалтерському обліку (а.с.95-99 т.1).

Вказані документи надавались позивачем для перевірки.

В акті перевірки податковим органом вказано, що ПП «Віктор і К» за жовтень 2020 року придбано насіння соняшника в загальній кількості 25556,84 т, із яких у реальних постачальників (сільгоспвиробників) 25422,42 т. (99,47%), а решту (134,42 т. 0,53%) придбані у ТОВ «Екопромлайн» та ТОВ «Маковій».

Додатково в акті перевірки зазначено, що ПП «Віктор і К» за листопад 2020 року придбано насіння соняшника в загальній кількості 23984,84 т, із яких у реальних постачальників (сільгоспвиробників) 23854,63 т. (99,45%), а решту (130,21 т. 0,55%) придбані у СВК «Багачанський» та ТОВ «Маковій».

Так, в акті вказано, що ТОВ «Екопромлайн» рішенням комісії регіонального рівня від 29.07.2020 року №95182 віднесено до переліку ризикових. Вказано, що постачальником соняшника для ТОВ «Екопромлайн» було ТОВ «ЗЕРНОСВІТ+», а на ТОВ «ЗЕРНОСВІТ+» - ТОВ «ОЛ-СЕР», у якого придбання за вересень-жовтень 2020 року насіння соняшника відсутнє, працює лише три особи, а рішенням від 30.11.2020 року №52187 його віднесено до ризикових підприємств.

Через це, податковий орган вказав, що в зв`язку з відсутністю документального підтвердження відображених у звітності операцій, обриву «ланцюга» постачання, по підприємству ТОВ «ОЛ-СЕР» не підтверджено реальність придбання ТМЦ у контрагентів-постачальників та в подальшому їх реалізації контрагентам-покупцям за жовтень 2020 року, а тому, на думку податкового органу не має можливості підтвердити реальність здійснення постачання ТОВ «Екопромлайн» на адресу ПП «Віктор і К» (а.с.57 т.1).

Також в акті вказано, що ТОВ «Маковій» є виробником сільськогосподарської продукції, натомість обсяг реалізації у 2019 році перевищує обсяг зібраної продукції пшениці та кукурудзи. З приводу насіння соняшника вказано, що зібрано 3450 т, а реалізовано 2558,7 т. (а.с.58 т.1). Господарська діяльність ТОВ «Маковій» 2020 року відображена в акті вибірково, що не дає можливості встановити реальної картини придбання (вирощення) та реалізації насіння соняшника цим підприємством.

Податковий орган в акті перевірки зазначив, що СВК «Багачанський» не мав можливості виростити на наявних в користуванні земельних ділянках соняшник та поставити його ПП «Віктор і К», так як СВК «Багачанський» має земельні ділянки у 1993,59 га, а для вирощування задекларованої кількості продукції у 2019 році необхідно мати 2551,29 га. При цьому яку кількість продукції задекларував СВК «Багачанський» у 2019 році не вказано, показників вирощування (придбання) соняшника у інших періодах не наведено (а.с.61 т.1).

До матеріалів справи позивачем надано письмову інформацію ТОВ «Екопромлайн», відповідно до змісту якої ним підтверджено придбання соняшника в кількості 765,56 т у ТОВ «ЗЕРНОСВІТ+» (а.с.157-250 т.3).

Також, до матеріалів справи позивачем надано письмову інформацію СВК «Багачанський», відповідно до змісту якої ним підтверджено реалізацію соняшника в кількості 92,92 т ПП «Віктор і К». До того ж підприємством повідомлено про наявність необхідних виробничих факторів та трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності та надано відповідні докази в підтвердження реальної можливості поставити товар. Додатково надано документальні докази придбання посівного матеріалу соняшника (а.с.3-5 т.4).

Більш того, в ході судового розгляду встановлено, що ПП «Віктор і К» має у володінні маслопресовий цех з організацією екстракційного виробництва загальною площею 722,00м2, дільницю розливу оцту та дільницю гранулювання лушпиння соняшника за адресою: Кіровоградська область, м.Світловодськ, смт.Власівка, вул.Молодіжна, 52. Також резервуарний парк перекачування та зберігання соняшникової олії (Кіровоградська область, м.Світловодськ, смт.Власівка, вул.Молодіжна, 63) (а.с.172-173 т.4).

За адресою Кіровоградська область, м.Світловодськ, смт.Власівка, вул.Молодіжна, 65 розташований елеватор зі зберігання насіння соняшника місткістю 28 тис.тон і завод по переробці насіння соняшника, що належать ТОВ «Гідросенд». За даною адресою існує можливість відвантаження залізничним транспортом (а.с.174-177 т.4).

Судом встановлено, що позивач власними силами, відповідно до п.2.1. Договору поставки від 20.11.2017 року №20111708 отримував в смт.Власівка (вул.Молодіжна, 52, 63 та 65) товар та здійснював подальше перевезення автотрансопртом та залізничним транспортом, що підтверджується відповідними ТТН, в тому числі і міжнародними, про що вказано вище у рішенні.

В ході розгляду справи встановлено, що ТОВ «Кухар Рішельє» уклало з ПП «Надніпрянське» договір суборенди №31032002/1 від 31.03.2020 року, відповідно до змісту якого, орендар (ПП «Надніпрянське») взяло на себе зобов`язання передати в суборенду позивачу вагони, якими він володіє на правах оренди за договором №01042002/1 від 01.04.2020 року, укладеному з ТОВ «Укрмаслотрейд», а також за договором №31032003/1 від 31.03.2020 року, укладеному з ТОВ «Діва Логістик Консалт» (а.с.148-149 т.3).

Судом встановлено, що ПП «Надніпрянське» передало позивачеві в суборенду вагони об`ємом 116м3 та 120м3 за номерами згідно переліку, що підтверджується податковою накладною №2 від 30.11.2020 року, вказаною на сторінці 50 та 51 акту перевірки, та доданим до матеріалів справи актом приймання-передачі №116 від 30.11.2020 року. Вартість суборенди за 30.11.2020 року (доба) оплачена позивачем, що підтверджується відповідними документальними доказами платіжним дорученням (а.с.153-155 т.3).

Дані господарські операції відображені в податковому та бухгалтерському обліку (а.с.150-152 т.3). Вагони використовувались для перевезення товару придбаного у ПП «Віктор і К» за договіром поставки №20111708 від 20.11.2017 року, про що описано вище в рішенні.

Податковий орган в акті перевірки вказав, що аналізом зареєстрованих в ЄРПН податкових накладних не встановлено придбання ТОВ «Діва логістик консалт» послуг з оренди вантажних вагонів за №95828190 та 95772398 у інших суб`єктів господарювання. Відповідач вказав, що ТОВ «Діва логістик консалт» декларує у листопаді 2020 року придбання послуг з оренди вагонів від ТОВ «ТАС-Логістик». В номенклатурі податкових накладних не зазначено номери вагонів, а тому неможливо встановити їх ідентифікацію та джерело походження, а тому податковий орган заперечує реальність такої господарської операції.

До матеріалів справи позивачем надано письмову інформацію ТОВ «Діва логістик консалт», відповідно до змісту якої ним підтверджено укладення договору з ПП «Надніпрянське» №31032003/1 від 31.03.2020 року (вагони в кількості 50 шт.). Також вказано, що вагони взято в оренду у ТОВ «Вертикаль» згідно договору від 31.01.2020 року №1033 (додатково вказано на заміну вагонів у травні в кількості 24 шт.), а також у ТОВ «ТАС-Логістик» згідно договору оренди вагонів №20082020/2ОР від 20.08.2020 року в кількості 20 шт. В обґрунтування надано копії цих договорів та первинних документів в підтвердження здійснення господарських операцій з оренди (а.с.81-125 т.4).

Суд вважає, що відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вищевказаними документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податку або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект, тощо.

Посилання ж контролюючого органу на наявну в нього податкову інформацію про конрагентів в ланцюгу постачання на користь ПП «Віктор і К» як на підставу для відмови в задоволенні позову, є безпідставним, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку.

Більш того, податковим органом здійснено вибірковий аналіз господарської діяльності ТОВ «Екопромлайн», ТОВ «ЗЕРНОСВІТ+», ТОВ «ОЛ-СЕР», СВК «Багачанський», ТОВ «Маковій», ПП «Надніпрянське», ТОВ «Діва логістик консалт» та ТОВ «ТАС-Логістик» що виключає підстави стверджувати про реальну неможливість придбання (вирощення) та реалізацію товарів (послуг) цими контрагентами.

Висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків. Проте таких доказів матеріали справи не містять.

Окрім того, суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків не може і не повинен бути обізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності контрагентів свого постачальника (в даному випадку контрагентів ПП «Віктор і К» та ПП "Надніпрянське"), а також контрагентів по ланцюгу через три-п`ять господарських операцій, про які не тільки позивач, а й ПП «Віктор і К» навіть не були обізнані.

Суд стверджує, що лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями.

Однак у даній справі податковим органом не доведено існування таких обставин.

Такі висновки є тотожними з висновками Верховного Суду, що містяться у постанові КАС ВС від 24 вересня 2021 року у справі № 320/5555/20 та у постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17.

Зі свого боку позивачем було дотримано всіх обов`язкових вимог закону, безпосередньо пов`язаних з формуванням податкового кредиту, оскільки єдиною підставою для цього являється наявність у платника податку - покупця належно оформленої та зареєстрованої податкової накладної.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених та зареєстрованих податкових накладних, виданих йому контрагентами у перевіряємому періоді. При цьому, відповідачем, до суду не надано доказів, що позивач, ПП "Віктор і К" та ПП «Надніпрянське» на момент їх виписки не були зареєстровані платниками податку на додану вартість та в ЄДР, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України мали обов`язок нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні. Що також не заперечувалось і відповідачем та встановлено під час перевірки.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами. Суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

05.10.2021 року представником позивача подано до суду заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. та судового збору. Позовна заява містить вимогу про стягнення усіх судових витрат з відповідача (а.с.138-140 т.4).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн., який належить відшкодувати позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (т.1 а.с.11).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги та додаток №1 до договору від 16.03.2021р., акт виконаних робіт (прийняття послуг) від 04.10.2021р., копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю ПТ №606 від 26.11.2019 року та копію рахунку на оплату №16 від 25.08.2021 року (а.с.141-146 т.4).

Щодо відшкодування судових витрат на правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною першою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За приписами ч.ч.3, 4 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, вказано в акті виконаних робіт (прийняття послуг) від 04.10.2021р. Так, адвокатом здійснено ознайомлення з актом перевірки (1 година х 500 грн.), ознайомлення з первинними бухгалтерськими та іншими документами (2 години х 500 грн.), складання позовної заяви (2500 грн.), участь у судовому засіданні (2000 грн.) (а.с.146 т.4).

Відповідно до 4.7. додатку № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 16.03.2021р. гонорар має бути сплачений в строк не пізніше 5 календарних днів після винесення рішення судом першої інстанції.

На момент ухвалення рішення, доказів оплати послуг адвоката суду не надано.

Суд вважає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, а тому, позивач має право на стягнення таких витрат з відповідача.

Даний висновок узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20 провадження №К/9901/29763/20).

У частині шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Такого клопотання відповідачем не подано до суду.

Суд приходить до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, а тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн., а також сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області Форми «В1» №1 від 14.04.2021 р., яким ТОВ «Кухар Рішельє» було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 88607,49 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 44303,75 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю Кухар Рішельє (), здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області ().

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю Кухар Рішельє () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. (шість тисяч грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. Дегтярьова