Справа № 280/2169/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 280/2169/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року (суддя 1-ї інстанції Артоуз О.О.) у справі №280/2169/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа: Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької місткої ради по Олександрівському району, в якому просить суд:

визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону №367-ХІV від 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війн і гарантії їх соціального захисту";

зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону №367-ХІV від 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) (з урахуванням раніше виплаченої суми);

стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, за рахунок коштів державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2020 рік, відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в редакції Закону №367-ХІV зід 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі 6800,00 гривень;

визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2019 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону №367-ХІV від 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту";

зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району і врахувати і виплатити ОСОБА_1 як учаснику бонових дій разової грошової допомоги до 05 травня за 2019 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону №367-ХІV від 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1- 247/2018(3393/18) (з урахуванням раніше виплаченої суми);

стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, за рахунок коштів державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учасник) бойових дій за 2019 рік, відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в редакції Закону № 367-ХІV від 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі 6190,00 гривень; визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 05 травня за 2018 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону №367-ХІV від 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту";

зобов`язати Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району нарахувати і виплатити ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій разової грошової допомоги до 05 травня за 2018 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в редакції Закону №367-367-ХІV від 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) (з урахуванням раніше виплаченої суми);

стягнути з Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, за рахунок коштів державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 недоплачену частину щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2018 рік, відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в редакції Закону №367-ХІV від 25 грудня 1998 року "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", у розмірі 5600,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, визначені Законом України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту". Відповідно до статті 12 цього Закону йому має щорічно до 5 травня виплачуватись разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Однак, не зважаючи на прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020, відповідачем, протягом 2018 - 2020 років, щорічна разова грошова допомога до 5-го травня була виплачена позивачу в розмірі меншому, ніж це передбачено законом.

24.05.2021 ухвалою суду залучено до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департамент соціального захисту населення Запорізької обласної державної адміністрації.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління соціального захисту населення Запорізької місткої ради по Олександрівському району щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Зобов`язано Управління соціального захисту населення Запорізької місткої ради по Олександрівському району здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоплаченої суми щорічної грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (з урахуванням раніше виплачених сум).

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На вказане рішення суду першої інстанції відповідачем подана апеляційна скарга, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та позов залишити без розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано належним чином доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки сума щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2020 рік отримана позивачем 01.06.2020р., а з позовом до суду звернувся лише у березні 2021р., а отже з пропуском строку, визначеному ст. 122 КАС України. Крім того, скаржник посилається на постанову Кабінету Міністрів України № 112 від 19 лютого 2020 р. "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", якою встановлені розмірі та порядок виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій та іншим категоріям осіб. Відповідач здійснює функцію виплати тих сум, які надійшли на його рахунок, тому змінювати, зменшувати або збільшувати розмір цієї виплати, відповідач не має законних підстав. Також вважає, що вірно було б вирішувати питання щодо стягнення належної суми.

Позивач не скористався правом подання відзиву.

Третя особа надала пояснення суду апеляційної інстанції в яких зазначила, що підтримує доводи апеляційної скарги.

Сторони повідомлені про день розгляду справи.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 28.10.2016.

Так судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що позивачу як учаснику бойових дій виплачено разову грошову допомогу до 05 травня в розмірі: за 2018 рік 1265 грн., за 2019 рік 1295 грн., за 2020 рік 1390 грн.

11.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірі, який передбачений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 2018 по 2020 роки.

Листом від 19.02.2021 №01-09/Т-155 Управління соціального захисту населення Запорізької місткої ради по Олександрівському району повідомив позивача про відсутність підстав для виплатити останньому допомоги у збільшеному розмірі.

Не погодившись з нарахуванням та виплатою йому щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про протиправніс дій відповідача щодо виплати позивачу суми разової грошової допомоги за 2020 рік, яка виплачується щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, в розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплатити позивачу суму недорахованої щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплаченої суми, а саме 6800,00 грн. проте такі дії відповідача визнані протиправними лише щодо виплат за 2020 рік, оскільки лише з 27 лютого 2020 року положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України вважається неконституційним, а тому прийняття Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) не змінює правових відносин між сторонами, що мали місце у 2016-2019 роках.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення, доходить наступних висновків.

Статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій в розмірі п`яти мінімальних пенсії за віком.

Статтею 17-1 даного Закону передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання. Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Законом України №79-VІІІ від 28 грудня 2014 р. "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", який набув чинності 01 січня 2015 р., розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №112 від 19 лютого 2020 р. "Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", у пункті 1 якої зазначено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги проводить Міністерство соціальної політики, шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат. Розмір допомоги учасникам бойових дій встановлюється в розмірі 1 390,00 грн.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 р. у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як слідує із змісту вказаного рішення, Конституційний Суд України, проаналізувавши положення Конституції України та законодавства України, яке регулює спірні відносини дійшов висновку, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України. Встановлення пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-ХІІ законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг спричиняє юридичну невизначеність, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з 27 лютого 2020 р. у позивача виникло право на отримання грошової допомоги до 5 травня у редакції статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яка передбачала її розмір учасникам бойових дій як п`ять мінімальних пенсій за віком.

Відповідачем в порушення вищезазначених норм Закону виплачено позивачу одноразову грошову допомогу до 5 травня у 2020 р. в сумі 1 390,00 грн., що свідчить про необхідність здійснення відповідачем її перерахунку та виплати позивачу недоплаченої суми в розмірі 6 800,00 грн. (1 638,00 грн. х 5 = 8 190,00 грн. (п`ять мінімальних пенсій за віком) у 2020 р.; 8 190,00 грн. - 1 390,00 грн. = 6 800,00 грн.).

Оскільки відповідач, до дискреційних повноважень яких належить нарахування та виплата спірної суми виплат, не здійснив нарахування такої у повному обсязі, є вірними висновки суду щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату такої.

Крім того, судом першої інстанції розглянуто справу щодо заявлених позовних вимог, а відповідно до ч. 5 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Щодо посилання відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.101979 в справі Ейрі (п.24). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції "майном" визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат, у тому числі, у разі їх невиплати є втручанням у право на мирне володіння майном (пункт 34 рішення ЄСПЛ по справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви №68385/10 та №71378/10), рішення набуло статусу остаточного 26.09.2014.

"Законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (заява №44912/98, пункт 52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (вищенаведене рішення у справі "Копецький проти Словаччини" (пункт 50); "Anheuser-Busch Inc. проти Португалії", заява №73049/01, пункт 65, ЄСПЛ 2007-І).

Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі "Формер Кінг з Греції та інші проти Греції", заява №25701/94, пункт 79 та пункт 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 Рішення).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що шестимісячний строк звернення до суду позивача слід обчислювати саме з моменту отримання ним протиправної відповіді відповідача, а не з моменту неправомірної виплати позивачу грошової допомоги у розмірі меншому, ніж встановлено законом.

Позивач про отримання неналежної суми щорічної разової грошової допомоги до 05 травня дізнався з відповіді відповідача від 29.02.2021 за №01-09/Т-155, позов був направлений до суду першої інстанції, останній був поданий до відділу поштового зв`язку 16.03.2021 року, тобто протягом шестимісячного строку, визначеного ст. 122 КАС України.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі №280/2169/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття (13 січня 2021року) та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.А. Щербак