Справа № 280/1860/21
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2021 року Справа № 280/1860/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.

за участю секретаря судового засідання П`яниди Б.В.

представника позивача - Железняка В.К.

представника відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 25.06.2005 по 22.04.2020;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 25.06.2005 по 22.04.2020.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що станом на день виключення його зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо індексації грошового забезпечення за період служби з 25.06.2005 по 22.04.2020. Вказує, що звертався в порядку досудового врегулювання спору до відповідача, однак станом на час звернення із позовною заявою заборгованість не виплачена. На підставі чого просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач позовну заяву не визнав. У відзиві від 09.04.2021 вх. № 20515 посилається на те, що індексація грошового забезпечення в розумінні ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», не може вважатися складовою грошового забезпечення оскільки не є постійною величиною, має несистематичний характер, що в свою чергу виключає можливість включення її до складу грошового забезпечення. Зазначає, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 лютому 2018 років у Міністерства оборони України не було. Також, звертає увагу суду на те, що Порядок № 1078 не передбачає механізму нарахування та виплати індексації за попередні роки. Стверджує, що з березня 2018 року по день звільнення позивача індексація виплачена в повному обсязі. Також, відповідач вважає, що позивачем було пропущено місячний строк звернення із позовом до суду, який розпочав свій перебіг з наступного дня після звільнення. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1860/21. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання протягом шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.06.2021 продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.06.2021.

Ухвалою суду від 14.06.2021 витребувано у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України інформацію щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 (в тому числі в розрізі його складових) за період з 25.06.2005 по 31.12.2013.

Протокольною ухвалою суду від 23.06.2021 оголошена перерва у підготовчому засіданні до 21.07.2021.

Протокольною ухвалою суду від 21.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, оголошена перерва до 16.08.2021.

Ухвалою суду від 21.07.2021 витребувано у військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України інформацію щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 (в тому числі в розрізі його складових) за період з 25.06.2005 по 31.12.2013.

Протокольною ухвалою суду від 16.08.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 16.09.2021.

У судовому засіданні 16.09.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 16.09.2021 не прибув.

У судовому засіданні 16.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 25.06.2005 по 22.04.2020 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Міністерства оборони України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.04.2020 № 98 майора ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 22.04.2020.

ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження служби. Лист надіслано поштою та отримано відповідачем 02.02.2021.

Заява ОСОБА_1 залишена без відповіді та задоволення.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення при звільненні та з вимогою вчинити певні дії, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закон № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею першою Закону № 1282-XII визначено, що:

індексація грошових індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення (частина шоста статті 2 Закону №1282-XII).

Відповідно до статті 4 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України..

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону № 1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік. (частина шоста статті 5 Закону № 1282-XII).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року№ 2017-III (далі - Закон № 2017-III, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) держава гарантує забезпечення основних потреб громадян на рівні встановлених законом державних соціальних стандартів і нормативів.

За змістом статті 18 Закону № 2017-III законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 18 Закону № 2017-III).

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок № 1078.

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

За змістом пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до абзаців першого - сьомого пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Приклади проведення індексації грошових доходів громадян у разі їх підвищення наведено у додатку 4.

Аналіз наведених норм свідчить, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.

У цій справі позивач звернувся за захистом права на індексацію свого грошового забезпечення у відповідний період, оскільки відповідач це право не визнавав.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 вказав, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд наголошує, що аналіз норм Закону № 2017-ІІІ та Закону № 1282-ХІІ свідчить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. При цьому, відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні, тобто військовими частинами.

Отже, саме із виплатою індексації заробітної плати (грошового забезпечення) Законодавцем пов`язано реалізацію роботодавцем гарантій щодо оплати праці. Саме по собі здійснення розрахунку індексації заробітної плати (грошового забезпечення), без факту виплати відповідної суми індексації, жодним чином не свідчить про виконання роботодавцем його безумовного обов`язку щодо проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення).

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, де Верховний Суд указав, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Тому, доводи відповідача в частині відсутності можливості виплатити індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям ЗС України у січні 2016 лютому 2018 років суд вважає безпідставними.

З метою встановлення обставин нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.06.2005 по 22.04.2020 судом було витребувано ухвалою суду про відкриття спрощеного позовного провадження інформацію про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивачу у спірний період.

У відзиві відповідач стверджував, що у зв`язку із закінченням граничних строків зберігання документів військовою частиною документи за період з 2005 року по 2013 рік включно були передані до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

Також, відповідачем, було надано довідку від 08.04.2021 вих. № 503 про суми нарахованої ОСОБА_1 індексації за період з 01.01.2014 по 22.04.2020 (а.с.25-26).

Ухвалою суду від 14.06.2021 витребувано у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України інформацію щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 (в тому числі в розрізі його складових) за період з 25.06.2005 по 31.12.2013.

У відповіді від 29.06.2021 вих. № 179/1/5408 на запит суду Галузевий державний архів Міністерства оборони України повідомив, що фінансові документи на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 за період з 2005-2013 роки на зберігання до ГДА Міноборони не надходили (а.с.41).

Ухвалою суду від 21.07.2021 повторно витребувано у військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України інформацію щодо грошового забезпечення ОСОБА_1 (в тому числі в розрізі його складових) за період з 25.06.2005 по 31.12.2013.

02.08.2021 до суду відповідачем подано уточнену інформацію вх. № 43867, в якій військова частина стверджує, що відповідно до Акту № 1 від 04.01.2014 (документи за період з 25.06.2005 по 31.12.2010) та Акту № 1 від 30.08.2017 (документи за період з 01.01.2011 по 31.12.2013) були знищені документи, що не підлягають зберіганню. На зберіганні залишаються лише роздавальні (розрахунково-платіжні) відомості на виплату грошового забезпечення військовослужбовцям та на виплату заробітної плати працівникам ЗСУ строк зберігання яких складає 75 років. При цьому, військова частина стверджує, що індексація грошового забезпечення за період з 2005 по 2013 роки нараховувалась.

Отже, ані сторони у справі не надали суду, ані суд використовуючи принцип офіційного з`ясування обставин у справі не отримав доказів нарахування/не нарахування та виплати/не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 2005 року по 2013 рік включно.

Відтак, у суду відсутні достатньо обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Повертаючись до довідки № 503 від 08.04.2021 про розмір нарахованої та виплаченої позивачу індексації за період з 01.01.2014 по 22.04.2020 судом встановлено, що у 2014-2015 роках та з березня 2018 року індексація нараховувалась та виплачувалась ОСОБА_1 . При цьому ані позивачем, ані його представником не виказано сумнівів чи зауважень з приводу розмірів нарахування індексації за вказаний період.

Відтак, суд приходить до висновку, що вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію за період з 2014-2015 роки та з березня 2018 року по день виключення позивача зі списків, є безпідставними та задоволенню не підлягають.

В свою чергу, надана суду довідка та позиція відповідача, викладена у відзиві свідчать про те, що ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2018 року.

Тому, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з січня 2016 року по березень 2018 року, а порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року по березень 2018 року.

Посилання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення не має постійного характеру та не може вважатися складовою грошового забезпечення, суд дослідивши відхиляє та зазначає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг.

Індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України. До того ж на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, в тому числі вказаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належного військовослужбовцю суми грошового забезпечення.

Така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом при вирішенні подібних правовідносин, а саме у постанові від 24 вересня 2020 року (справа №806/2883/17), від 11 липня 2019 року (справа №814/2789/16), від 01 грудня 2019 року (справа №823/726/16), від 13 січня 2020 року (справа №814/1007/16), від 29 вересня 2021 року (справа № 160/8332/20).

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір, розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Міністерства Оборони України щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з січня 2016 року по березень 2018 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Міністерства Оборони України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016 року по березень 2018 року.

В іншій частині позову , - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 21.10.2021.

Суддя Л.Я. Максименко