Справа № 500/773/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/773/21 пров. № А/857/15405/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого суддіШевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
за участю секретаря судового засідання Іщук Л.П. Чопко Ю.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року (ухвалене у м. Тернопіль, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Баранюка А.З., повний текст рішення складено - 06 липня 2021 року) у справі № 500/773/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, Озернянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (надалі-відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Нестерівська сільська рада Зборівського району Тернопільської області про:

визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11.02.2021 року за №19-110/14-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області у власність для ведення особистого селянського господарства;

зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області у власність для ведення особистого селянського господарства;

здійснення судового контролю за виконанням рішення в даній справі шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області подати до Тернопільського окружного адміністративного суду в двотижневий строк з моменту набрання судовим рішенням у даній справі законної сили письмовий звіт про виконання рішення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі № 500/2577/20 у задоволенні вказаного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що земельна ділянка, щодо отримання якої звернувся позивач знаходиться за межами населеного пункту. На спірну земельну ділянку право комунальної власності зареєстровано не було, а відомості відносно неї не були внесені до Державного реєстру земель, а відтак у суду першої інстанції були відсутні правові підстави стверджувати, про приналежність такої ділянки до земель комунальної власності. За наведених обставин, вважає посилання відповідача на наявність на такій земельній ділянці об`єктів комунальної власності, як на підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є протиправним та не відповідає ч.7 ст. 118 ЗК України. Також вказує, що наявність зелених насаджень у комунальній власності сільської ради повинна бути доведена відповідними інвентаризаційними відомостями та паспортами земельних насаджень, згідно Інструкції затвердженій наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №226 від 24.12.2001 року. Також вказує, що поруч із спірною земельною ділянкою, знаходяться дві ділянки, які перебувають у власності фізичних осіб із зміненим цільовим призначенням. Також позивач просив урахувати правові висновки ВС у справах №152/907/13 від 05.09.2018 року, №806/2253/15 від 08.08.2019, №806/2448/16 від 04.10.2019 року, №815/3574/16 від 04.09.2020 року.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

В судовому засіданні позивач надав пояснення та підтримав доводи апеляційної скарги.

Про дату, час та місце розгляду справи відповідачі повідомлені за допомогою електронних засобів зв`язку, шляхом надіслання повістки та ухвали на електронну адресу відповідачів, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання відповідачі не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи відповідачі не направляли.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд виходив з того, що на земельній ділянці, щодо отримання якої звернувся позивач, знаходиться сільський сад колишнього колективного сільськогосподарського підприємства "Нива", який відповідно до п. 14 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України 14 березня 2001 року за № 62 переданий на баланс Нестерівської сільської ради.

Судом також враховано, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року № 1423-IX доповнено розділі X "Перехідні положення" Земельного кодексу України пунктом 24, відповідно до якого з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім визначених цим пунктом земель.

Як наслідок суд прийшов до висновку про те, що відповідач правомірно відмовив позивачу у наданні згоди на складання проекту землеустрою, оскільки земельна ділянка, щодо якої звернувся позивач, не є вільною, на ній знаходиться майно об`єднаної територіальної громади (сад), яке обліковується сільською радою та має балансову вартість (19172 грн) і право комунальної власності на цей сад не підлягає державній реєстрації.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою від 01.07.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства на території Нестерівської сільської ради за межами населеного пункту. До вказаної заяви позивачем також було долучено копію паспорта, ідентифікаційного коду та викопіювання з планово-картографічних матеріалів щодо бажаного місця розташування земельної ділянки.

На виконання наказу Держземагентства України від 15.10.2014 №328 "Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014 року", рішення колегії Держземагентства України №2/1 "Про обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності", яким запроваджено з 15.10.2014 обов`язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності, відповідачем було скеровано на адресу Нестерівської сільської ради лист 13.07.2020 року №18-19-0.52-4272/2-20 (разом із копіями представлених позивачем документів) для надання пропозицій стосовно прийняття Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області наказу щодо відведення ділянки позивачу.

У відповідь на вказаний лист Нестерівська сільська рада листом від 17.07.2020 №172 повідомила відповідача, що земельна ділянка хоч і розміщена за межами населеного пункту, та згідно п. "б" ч.2 та ч.3 ст.83 ЗК України перебуває у комунальній власності Нестерівської сільської територіальної громади, оскільки на ній розміщені об`єкти комунальної власності.

Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області, посилаючись на ч.7 ст.118 та ст.83, 120, 122 ЗК України, листом від 06.08.2020 року №С-5386/0-1624/0/17-20 відмовлено позивачу у задоволенні його клопотання з огляду на те, що за відомостями Нестерівської сільської ради на земельній ділянці розміщені об`єкти комунальної власності.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.12.2020 року в справі №500/2577/20 визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, у власність для ведення особистого селянського господарства, оформлену листом №С-5386/0-1624/0/17-20 від 06.08.2020 року та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області у власність для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідне рішення.

Приймаючи рішення суд, серед іншого, вказав, що наданий відповідачем лист від 06.08.2020 року №С-5386/0-1624/0/17-20, в якому Головним управлінням Держгеокадастру в Тернопільській області зазначено про відмову позивачу у задоволенні його клопотання з огляду на те, що за відомостями Нестерівської сільської ради на земельній ділянці розміщені об`єкти комунальної власності, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки. Також, ні Головним управлінням Держгеокадастру в Тернопільській області, ні Нестерівською сільською радою не надано, а судом не здобуто доказів того, що спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності сільської ради, а не у державній власності.

На виконання рішення суду відповідачем повторно розглянуто звернення ОСОБА_1 та прийнято наказ від 11.02.2021 року за №19-110/14-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області, у власність для ведення особистого селянського господарства, оскільки за відомостями Нестерівської сільської ради на даній земельній ділянці розміщені об`єкти комунальної власності.

Не погодившись із цим наказом позивач звернувся до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є ЗК України, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту б) частин першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин першої-третьої статті 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в) частина третя статті 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

З огляду на це, позивач, яка є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для особистого селянського господарства.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Водночас, ухвалення рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує.

У світлі вимог частини другої статті 19 Конституції України така процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У цій же частині статті 118 ЗК України наведено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою: а) надати дозвіл; б) надати мотивовану відмову у наданні дозволу.

Перелік документів, які повинен подати заявник, визначений законом. Вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені законом, забороняється. Підстави відмови у наданні дозволу є вичерпними. Відтак, будь-які дії, спрямовані на отримання від особи, яка звернулася за дозволом, додаткових матеріалів, в тому числі їх уточнення, прямо суперечать закону та є протиправними.

Правовий статус ГУ Держгеокадастру в області визначено Положенням №333.

У пункті 8 цього Положення передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру. Відповідно до пункту 10 начальник Головного управління підписує накази Головного управління.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.04.2005 №34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 15.05.2013 №888/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.2005 за № 381/10661, наказ, розпорядження, постанова, рішення (далі - розпорядчий документ) - акт організаційно-розпорядчого характеру чи нормативно-правового змісту, що видається суб`єктом нормотворення у процесі здійснення ним виконавчо-розпорядчої діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданої компетенції з основної діяльності, адміністративно-господарських або кадрових питань, прийнятий (виданий) на основі Конституції та інших актів законодавства України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та спрямований на їх реалізацію, спрямування регулювання суспільних відносин у сферах державного управління, віднесених до його відання.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проектної документації слугували висновки суду відповідача проте, що обрана позивачем земельна ділянка не є вільною від прав інших осіб, позаяк на ній знаходяться багаторічні насадження у вигляді саду, що становить складову майна об`єднаної територіальної громади (сад), балансовою вартістю (19172 грн), який не підлягає державній реєстрації. Такі висновки, відповідача ґрунтувалися на листі Нестерівської сільської ради № 172 від 17.08.2020 року, згідно якого сільський сад колишнього колективного сільськогосподарського підприємства "Нива" передано на баланс Нестерівської сільської ради.

Згідно із положеннями частини другої статті 22, статті 19 ЗК України багаторічні насадження - це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Поняття "багаторічні насадження" у земельних відносинах нормативний акт, яким керуються і нині, і який дає визначення багаторічних насаджень, це ГОСТ 26640-85 «Землі. Терміни та визначення» (далі за текстом - ГОСТ 26640-85), затверджений постановою колишнього Державного комітету зі стандартів від 28.10.1985 за №3453. Згідно пункту 27 ГОСТ 26640-85 багаторічне сільськогосподарське насадження - сільськогосподарське угіддя, що використовується під штучно створені древесні, кущові або трав`янисті багаторічні насадження, призначені для отримання врожаю плодово-ягідної, технічної та лікарської продукції, а також для декоративного оформлення територій.

До багаторічних сільськогосподарських насаджень відносяться: сад, виноградник, ягідник, плодовий розплідник, плантації та ін. У пункту 4 ГОСТ 26640-85 під сільськогосподарськими угіддями визначено земельні угіддя, які систематично використовуються для отримання сільськогосподарської продукції.

Таким чином, багаторічні насадження - це не окрема група дерев, кущів чи рослин, а земельні угіддя, та/або окрема земельна ділянка, з розміщеними на ній деревами, кущами та іншими рослинами як один цілий об`єкт. Тобто, законодавець тлумачить, що багаторічні насадження - це насамперед земельна ділянка.

В сільському господарстві земля функціонує в двох якостях: як територіальна умова, і як основний засіб виробництва. У цьому зв`язку, землі сільськогосподарського призначення (як окрема категорія) за юридично закріпленими у статтях 19, 22 Земельного кодексу України способами використання розділяються на два головних види.

По перше, це сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), які у відповідності з природними властивостями, розташуванням і господарськими потребами використовуються для посівів сільськогосподарських культур і слугують засобом виробництва в рослинництві.

По друге, це несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші лісові насадження, крім тих, що віднесенні до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо), які є тільки територіальним базисом і необхідні для організації сільськогосподарського виробництва і пов`язаних з ним видів діяльності.

Із вищенаведеного випливає, що багаторічні насадження - це вид сільськогосподарських угідь земель сільськогосподарського призначення. Все наведене вище, підтверджується і положеннями частини 2 статті 79 Земельного кодексу України, де встановлено, що право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси та багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Для вірного розуміння правової природи співвідношення земельної ділянки та насаджень, що на ній розміщені, слід зважити і на інші норми Цивільного кодексу України. Зокрема, у статті 179, частині 2 статті 183 та у відповідності до статті 187 Цивільного кодексу України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Так, як насадження, що розміщені на земельній ділянці, неможливо відділити від цієї земельної ділянки без втрати її цільового призначення або істотного знецінення, то відповідно насадження, що ростуть на ній, є складовою частиною цієї земельної ділянки як неподільної речі (у випадку відокремлення - буде втрата насаджень).

З аналізу вищевикладених положень, вбачається, що багаторічні насадження - це земельна ділянка з розташованими на ній насадженнями. Багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт відносин права власності на земельну ділянку, оскільки, насадження та земельна ділянка під ними є одним цілим об`єктом - земельною ділянкою, яка у відповідності до вищезазначених нормативно-правових актів має назву - багаторічні насадження.

Зважаючи на приведені положення законодавства, колегія суддів погоджується, що у правовідносинах які склалися, багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, так як вони є складовою частиною земельної ділянки. Наведені висновки суду узгоджується із відповідними висновками Верховного Суду, відображеними у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 152/907/13-ц.

Поряд із зазначеним, колегією суддів враховано висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.09.2018 року у справі №152/907/13-ц та постанові Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15, що перебування багаторічних насаджень на балансі підприємства не може вважатись підтвердженням права власності на ці насадження, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна й за відсутності правоустановчих документів не свідчить про знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

Натомість, лист сільського голови №172 від 17.07.2020 року (а.с. 16 -17) не відноситься до переліку правоустановчих документів, яким підтверджуються обставини про знаходження майна (багаторічних насаджень) у власності (володінні) Нестерівської сільської ради.

Окрім того, ні вказаний лист Нестерівської сільської ради, ні оскаржуваний наказ відповідача не містить жодних відомостей про правовстановлюючі документи яким підтверджуються обставини про знаходження майна (багаторічних насаджень) у власності (володінні) Нестерівської сільської ради та знаходження таких багаторічних насаджень саме на обраній позивачем земельній ділянці.

Згідно Інструкції з інвентаризації зелених насаджень у населених пунктах України, затвердженій наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №226 від 24.12.2001 року, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 25 лютого 2002 р. за N 182/6470 наявність зелених насаджень у комунальній власності сільської ради повинна бути доведена відповідними інвентаризаційними відомостями та паспортами земельних насаджень.

Однак, відповідачем не було досліджено обставин щодо наявності правовстановлюючих документів на багаторічні насадження, в тому числі і інвентаризаційних відомостей, паспортів земельних насаджень. Не досліджено відповідачем і обставин щодо перебування багаторічних насаджень (за такими інвентаризаційними відомостями та паспортами) на земельній ділянці, щодо якої звернувся позивач.

За таких обставин, висновки відповідача стосовно того, що земельна ділянка відносно якої позивачем подано заяву (про розробку проекту землеустрою) є такою, що знаходиться під багаторічними насадженнями, які перебувають у власності Нестерівської сільської ради та/або її правонаступника є передчасними та такими, що не гуртуються на належних доказах.

Як наслідок, відповідач та суд першої інстанції дійшли передчасного висновку що земельна ділянка (відносно якої розглядалося питання про надання згоди на розробку проекту землеустрою) не є вільною від прав інших осіб.

Отже, встановлені судом апеляційної інстанції обставини та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини свідчать про те, що прийнятий наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11.02.2021 року за №19-110/14-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є таким, що не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним п. 3 та п.5 ч. 2 ст. 2 КАС України (з приводу його обґрунтованості та урахування усіх обставин справи в ході прийняття відповідного рішення, які мають значення для прийняття такого рішення (вчинення дії) та добросовісності).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11.02.2021 року за №19-110/14-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області у власність для ведення особистого селянського господарства.

Стосовно ж позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області у власність для ведення особистого селянського господарства, то колегія суддів зазначає, що прийняттю такого рішення повинно передувати з`ясування відповідачем ряду обставин, приведених вище судом апеляційної інстанції, які в свою чергу не були досліджені відповідачем з підтвердженням відповідними документами.

А як наслідок, суд першої інстанції не може у спірних правовідносинах підміняти орган державної влади.

Однак, з урахуванням встановлених обставин справи та з метою ефективного захисту прав особи від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, суд зважаючи на положення ст. 9 КАС України приймає рішення про необхідність виходу за межі заявлених позовних вимог та задоволення вказаної вимоги позивача у спосіб зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області розглянути заяву ОСОБА_1 про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області у власність для ведення особистого селянського господарства, за наслідками розгляду якої прийняти відповідне рішення, про яке в установленому порядку повідомити ОСОБА_1 .

Відносно ж вимоги позивача з приводу встановлення судом судового контролю за виконанням рішення в даній справі, то колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаної вимоги, позаяк позивачем не приведено жодних обґрунтованих обставин та не надано доказів з приводу того, що відповідач ухилитиметься від виконання судового рішення. Відтак, таке клопотання є передчасним.

Отож, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково.

З урахуванням фактичних обставин справи щодо перегляду справи в суді апеляційної інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги, суд у відповідності до п.п. б) та в) ч.4 ст. 322, ст. 139 КАС України здійснює відповідних розподіл витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1816 грн при поданні позовної заяви та 1 362 грн при поданні апеляційної скарги. За наслідками апеляційного розгляду, позовні вимоги позивача задоволені частково, а відтак присудженню на користь позивача за рахунок бюджетного фінансування відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору у розмірі 2118,33 грн.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2021 року у справі № 500/773/21 скасувати.

Ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11.02.2021 року за №19-110/14-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області у власність для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (Код , адреса: м.Тернопіль, вул. Лисенка, 20а) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка розміщена на території Нестерівської сільської ради Зборівського району Тернопільської області у власність для ведення особистого селянського господарства, за наслідками розгляду якої прийняти відповідне рішення, про яке в установленому порядку повідомити ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетного фінансування Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (Код , адреса: м.Тернопіль, вул. Лисенка, 20а) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2118,33грн.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 21 жовтня 2021 року.