Справа № 640/24968/21
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року м. Київ № 640/24968/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом підприємства з іноземними інвестиціями «Вайтерра Україна» до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов підприємства з іноземними інвестиціями «Вайтерра Україна» (далі також - ПІІ «Вайтерра Україна», позивач) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (далі також -відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 10 серпня 2021 року № 155/34-00-07-01 (далі також - оскаржуване рішення).

Ухвалою суду від 08 вересня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою суду від 08 вересня 2021 року, зокрема, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм даної ухвали, надати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі яких було прийняте оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, і тому позивач вважає спірне рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач у наданому суду відзиві наголошує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято податковим органом відповідно до вимог чинного законодавства, посилаючись на обставини, викладені в акті перевірки та наданому суду відзиві.

Незгода з наведеними відповідачем аргументами була висловлена позивачем у наданій суду відповіді на відзив.

Крім того, ПІІ «Вайтерра Україна» звернулось до суду із заявою про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження.

Частиною 2 статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Так, за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 4 статті 257 КАС України).

Предметом розгляду даної справи є правомірність прийнятого відповідачем рішення, яким контролюючий орган визначив суму грошового зобов`язання у розмірі 504 727, 00 грн. та штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 126 182, 00 грн. Тобто, дана справа не належить до переліку, визначеного ч. 4 статті 257 КАС України.

Таким чином відсутні підстави для розгляду справи № 640/24968/21 за правилами загального позовного провадження.

Суд зазначає, що згідно з ухвалою про відкриття провадження у цій справі сторонам була надана можливість повною мірою скористатися своїми процесуальними правами, у тому числі, але не виключно, надати суду відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення, пояснення з приводу заявлених позовних вимог, а також докази, які заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 24 червня 2021 року по 15 липня 2021 року співробітниками відповідача була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету за результатами якої був складений акт перевірки від 16 липня 2020 року № 206/34-00-07-01/23393195 (далі також - акт перевірки).

На підставі висновків вказаного акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 10 серпня 2021 року № 155/34-00-07-01, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за квітень 2021 року, задекларовану на рахунку платника у банку у розмірі 504 727, 00 грн. та накладено штрафні санкції у розмірі 126 182, 00 грн. (т. 1 а.с. 11).

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПІІ «Вайтерра Україна» (попереднє найменування - підприємство з іноземними інвестиціями «Гленкор Агрікалчер Україна» () та товариством з обмеженою відповідальністю «МГМ-АГРО» укладено договір поставки № VF-00226 від 08 квітня 2021 року, згідно з яким ТОВ «МГМ-АГРО» (продавець) зобов`язався поставити і передати у власність позивача (покупця), а покупець прийняти та оплатити товар, що визначений у специфікації.

Ціна партії, строк поставки партії товару, перелік документів, що підтверджують здійснення поставки та перехід права власності на партію товару до покупця визначаються у відповідній специфікації до договору (т. 1 а.с. 26-29).

Між позивачем (поклажодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Вороновицьке ХПП» (зерновий склад) укладено договір складського зберігання продукції від 09 липня 2020 року № 0907-20/1 (т. 1 а.с. 33-36), відповідно до умов якого зерновий склад зобов`язується за плату прийняти на відповідальне зберігання сільськогосподарську продукцію (зернові та олійні культури) врожаю 2020 року (продукція), яка йому передається поклажодавцем, надати послуги з доведення якості отриманої на зберігання продукції до рівня, що забезпечує оптимальний режим зберігання (сушка, очищення, інші технологічні операції), а також послуг з її відвантаження.

Так, відповідно до специфікації від 08 квітня 2021 року № VP-04753 до договору поставки № VF-00226 від 08 квітня 2021 року (т. 1 а.с.30-31), продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити кукурудзу 3 класу, українського походження, врожаю 2020 року (код товару 1005 90 00 00 згідно УКТ ЗЕД), що надалі іменується як товар, на умовах EXW «Франко-елеватор» (у редакції Інкотермс 2020) - Вороновицьке ХПП ТОВ (), 23252, Вінницька область, с.р. Вороновицька, а/д Стрий-Терпопіль-Кіровоград-Знам`янка, 412 км + 800 м, буд б/н - зерновий склад.

Кількість партії товару в заліковій вазі складає 370,000 т (+/- 10% в опціоні покупця).

Ціна партії товару становить 6 403, 51 грн. без ПДВ за 1 тонну.

Загальна вартість партії складає 2 701 000, 52 грн. (у тому числі ПДВ - 331 701, 82 грн).

Поставка партії товару в повному обсязі здійснюється з 08 квітня 2021 року по 09 квітня 2021 року.

Поставка партії товару підтверджується наступними документами:

- складським документом (складська квитанція, просте або подвійне складське свідоцтво), затвердженим в ДП «Держреєстри України» у день його видачі;

- актом приймання-передачі партії товару (частини партії), підписаним сторонами і зерновим складом;

- видатковою накладною, оформленою на підставі довіреності покупця на отримання товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження виконання договору поставки № VF-00226 від 08 квітня 2021 року за специфікацією від 08 квітня 2021 року № VP-04753 позивачем надано суду наступні документи: видаткову накладну від 09 квітня 2021 року №11 на суму 2 713 118, 52 грн. (у тому числі ПДВ - 333 189, 99 грн.) за поставку 371, 66 т кукурудзи 3 класу українського походження (т. 1 а.с. 32); акт здачі-приймання від 20 квітня 2021 року № 84 (т. 1 а.с. 37) ; акт приймання-передавання зерна від 09 квітня 2021 року № 111 (т. 1 а.с. 39); складську квитанцію на зерно від 09 квітня 2021 року № 436 (т. 1 а.с. 40); рахунок на оплату від 09 квітня 2021 року № 7 (т. 1 а.с. 42); платіжні доручення від 09 квітня 2021 року № 3849 та від 15 квітня 2021 року № 367 на загальну суму 2 713 118, 52 грн. (т.1 а.с. 43-44); картку аналізу зерна від 09 квітня 2021 року № 111 (т. 1 а.с. 45); податкову накладну від 09 квітня 2021 року № 1 (т. 1 а.с. 46).

Також, між позивачем (клієнт) та товариством з обмеженою відповідальністю «ПРОМВАГОНТРАНС» (експедитор) укладено договір від 27 липня 2020 року №ОПЕР-01/20 транспортного експедирування вантажів із використанням власних вантажних вагонів, за умовами якого клієнт доручає, а експедитор зобов`язується за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання визначених даним договором послуг, пов`язаних із перевезенням вантажу клієнта залізничним транспортом власних вантажних вагонах клієнта, а також здійснювати протягом строку дії даного договору ефективну організацію експлуатації власних вантажних вагонів клієнта.

Згідно з додатком № 265 від 15 квітня 2021 року до договору транспортного експедирування вантажів із використанням власних вантажних вагонів від 27 липня 2020 року № ОПЕР-01/20, сторони погодили перевезення вантажу власними вагонами, що були надані клієнтом, а саме: кукурудза, 371, 540 т, у квітні 2021 року до Вороновицього ХПП, ТОВ.

На підтвердження виконання транспортно-експедиторських послуг позивачем надано накладну від 18 квітня 2021 року, акт виконання робіт від 18 квітня 2021 року № 1141, рахунок на оплату від 18 квітня 2021 року № 937.

Відповідно до специфікації від 14 квітня 2021 року № VP-04766 до договору поставки № VF-00226 від 08 квітня 2021 року (т. 1 а.с.57-58), продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити кукурудзу 3 класу, українського походження, врожаю 2020 року (код товару 1005 90 00 00 згідно УКТ ЗЕД) в ІЗТ, ТОВ (), у порту Чорноморськ, що знаходиться за адресою: 68001, Одеська область, місто Чорноморськ, село Малодолинське, вулиця Паромна, будинок 20А, 6А (зерновий термінал). Партія товару поставляється продавцем, завантаженою у транспортний засіб, наданий покупцем.

Кількість партії товару, що поставляється покупцю за цією специфікацією складає 200, 000 тон (+ / - 10% в опціоні покупця).

Ціна партії товару становить 6 578, 95 грн. без ПДВ за 1 т.

Загальна вартість партії складає 1 500 000, 60 грн. (у тому числі ПДВ - 184 210, 60 грн).

Поставка партії товару в повному обсязі здійснюється з 14 квітня 2021 року по 21 квітня 2021 року.

Поставка партії товару підтверджується наступними документами:

- товарно-транспортною накладною, форма № 1-ТН (далі також - ТТН), яка виписується вантажоперевізником, що номінований покупцем, у відповідності до чинного законодавства України;

- видатковою накладною, оформленою на підставі довіреності покупця на отримання товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження виконання договору поставки № VF-00226 від 08 квітня 2021 року за специфікацією від 14 квітня 2021 року № VP-04766 позивачем надано суду наступні документи: видаткову накладну від 17 квітня 2021 року №12 на суму 383 400, 15 грн. (у тому числі ПДВ - 47 084, 23 грн.) за поставку 51,12 т кукурудзи 3 класу українського походження (т. 1 а.с. 59); видаткову накладну від 16 квітня 2021 року №13 на суму 604 200, 24 грн. (у тому числі ПДВ - 74 200, 03 грн.) за поставку 80,560 т кукурудзи 3 класу українського походження (т. 1 а.с. 60); видаткову накладну від 19 квітня 2021 року №15 на суму 409 200, 16 грн. (у тому числі ПДВ - 50 252, 65 грн.) за поставку 54,56 т кукурудзи 3 класу українського походження (т. 1 а.с. 61); податкові накладні від 15 квітня 2021 року № 2, на суму 1 219 050, 50 грн. та від 19 квітня 2021 року №3 на суму 177 750, 05 грн. (т. 1 а.с.62-63); рахунки на оплату від 15 квітня 2021 року № 8 та від 30 квітня 2021 року № 13 (т. 1 а.с. 64-65); платіжні доручення від 30 квітня 2021 року № 4110, від 15 квітня 2021 року № 368 на загальну суму 1 396 800, 54 грн. (т. 1 а.с.66-67).

10 липня 2020 року між позивачем (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Рембудзв`язок» (перевізник) укладено договір № АП-01/20 на перевезення вантажів, умовами якого встановлено, що перевізник бере на себе зобов`язання доставляти автомобільним транспортом довірені йому замовником вантажі, а саме: сільськогосподарську продукцію (вантаж) з місця відправлення до пункту призначення згідно з підписаними сторонами додатковими угодами до цього договору та видавати вантаж особі, уповноваженій замовником на одержання вантажу, а замовник бере на себе зобов`язання оплачувати послуги за перевезення вантажів у розмірі та порядку, передбаченими цим договором.

14 квітня 2021 року між вказаними вище сторонами було укладено додаткову угоду № 26 до договору № АП-01/20 на перевезення вантажів від 10 липня 2020 року, якою визначено умови перевезення вантажу - кукурудза 3-го класу вражаю 2020 року у кількості 186,240 т у період з 15 квітня 2021 року по 19 квітня 2021 року з місця відправлення: Житомирська область, Андрушівський район, місто Андрушівка, вулиця Лисенка, будинок 22 до місця вивантаження: ТОВ «ІЗТ», місто Чорноморськ, село Малодолинська, вулиця Паромна, 20А.

На підтвердження виконання договору перевезення вантажу від 10 липня 2021 року № АП-01/20 за додатковою угодою № 26 від 14 квітня 2021 року позивачем надано суду акт надання послуг від 23 квітня 2021 року № 4 (т. 1 а.с.73); рахунок на оплату від 23 квітня 2021 року № 103 (т.1 а.с. 75); товарно-транспортні накладні від 19 квітня 2021 року №№ 9, 10, від 16 квітня 2021 року №№ 6, 7, 8, від 15 квітня 2021 року №№ 4, 3 (т. 1 а.с.76-82).

Отже, у квітні 2021 року ПІІ «Вайтерра Україна» за наслідками господарських операцій з ТОВ «МГМ-АГРО» придбало кукурудзу 3-го класу врожаю 2020 року на загальну суму 4 109 919, 00 грн. (у тому числі ПДВ - 504 727, 00 грн.).

Співробітники податкового органу в акті перевірки вказують на те, що порушення ПІІ «Вайтерра Україна» вимог податкового законодавства стало наслідком включення до складу податкового кредиту з ПДВ суми податку, сплаченого в результаті проведення господарських операцій з ТОВ «МГМ-АГРО». Зокрема, вказано:

«Відповідно податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендні плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020 рік, поданої ТОВ «МГМ-АГРО» до ДПС у Житомирській області, кількість орендованих земельних ділянок складає 344,0553 га.

Аналізом ЄРПН встановлено, що ТОВ «МГМ-АГРО» реалізовано на адресу контрагентів-покупців наступні зернові культури врожаю 2020 року: кукурудза - 878,938; т, соняшник - 1 090,589 т, зерно гречки - 244,24 т, пшениця - 2 514,689 т, соя - 220,878 т, ячмінь -180,1 т.

Відповідно інформації щодо врожайності сільськогосподарських культур, наведеної у відкритих джерелах, середня врожайність на території Житомирської області у 2020 році становила: кукурудза -6,26 т/га, соняшник - 2,37 т/га, зерно гречки - 1,75 т/га, пшениця - 4,1 т/га, соя - 1,6 т/га, ячмінь - 4,051 т/га.

Таким чином, для вирощування реалізованого обсягу сільськогосподарських культур ТОВ «МГМ-АГРО» необхідно 1 535,98 га землі.

Враховуючи обсяг реалізованої сільськогосподарської продукції, середню врожайність зернових культур на території Житомирської області та кількість орендованих земельних ділянок, ТОВ «МГМ-АГРО» не мало фізичної можливості виростити врожай кукурудзи 2020 року та, відповідно, бути виробником продукції, документально оформленої у квітні 2021 року на ПІІ «Вайтерра Україна».

На підставі вищезазначеного, встановлено безпідставну виписку податкових накладних ТОВ «МГМ-АГРО» в адресу ПІІ «Вайтерра Україна» на суму ПДВ 504 727, 00 грн. щодо реалізації кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2020 року у кількості 557,9 т та безпідставне включення ПІІ «Вайтерра Україна» до складу податкового кредиту сум ПДВ по податковим накладним, фактична поставка по яким не підтверджена первинними документами» (т. 1 а.с. 17 оборотна сторона).

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно з п. 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти зазначені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, якщо не зазначено іншого), для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п. 198.1 статті 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.5 статті 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

При цьому, за правилами п. 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.

Таким чином, господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків

Відповідно до ч. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

2. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пп. 2.15 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, визначено, що первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції діючому законодавству, логічна ув`язка окремих показників.

Таким чином, єдиною підставою документального підтвердження спірних сум податкового кредиту мають бути належним чином складені та підписані повноважними особами первинні документи в розумінні наведених норм законодавства.

При вирішенні адміністративної справи № 809/1337/17 (постанова від 04 вересня 2018 року) Верховним Судом було сформовану обов`язкову для врахування судами правову позицію, згідно з якою презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку. За змістом наведених норм, право платника податків на збільшення в податковому обліку сум податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником-платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг). Оцінюючи докази, надані сторонами, суди повинні мати на увазі, що сам факт наявності у позивача податкових накладних та інших облікових документів, виписаних від імені постачальника, не є безумовним доказом реальності господарських операцій з ним, якщо інші обставини свідчать про недостовірність інформації в цих документах, а також те, що для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Так, з метою підтвердження реальності господарських операцій, що мали місце з його контрагентом, позивачем було надано суду копії відповідних документів, у тому числі первинних, а саме: специфікацій, видаткових та податкових накладних, рахунків на оплату, платіжних доручень, товарно-транспортних накладних.

Зазначені документи, в силу вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, є первинними документами та мають всі необхідні встановлені законом обов`язкові реквізити.

Докази того, що вказані документи не мають юридичної сили або визнані в установленому порядку недійсними - відсутні.

Як зазначає позивач та не спростував відповідач, з метою накопичення товару перед експортом, завантаження товару на морські судна, здійснення всіх митних процедур, необхідних для вивезення товару за межі митної території України, ПІІ «Вайтерра Україна» уклало договір від 01 липня 2020 року № TRS-01/20 з товариством з обмеженою відповідальністю «ІЗТ» про надання послуг з перевалки, накопичення та зберігання вантажів зернових, зернобобових і олійних культур, яке має у своєму розпорядженні портові термінали, склади та надають відповідні послуги (т. 1 а.с. 83-101).

Зерно кукурудзи 3-го класу, врожаю 2020 року, яке позивач придбав у контрагента, після прибуття до ТОВ «ІЗТ» було прийняте до зберігання (накопичення), про що були складені складські квитанції, копії яких додано до матеріалів справи.

Крім того, на підтвердження реального характеру взаємовідносин з своїм контрагентом, позивачем було надано суду докази подальшої реалізації придбаного у ТОВ «МГМ-АГРО» товару, зокрема, форвардний контракт від 27 квітня 2021 року № Р430757 до рамкового договору поставки від 01 червня 2020 року № 2020-2021, додатку до нього та відповідних вантажно-митних декларацій (т.1 а.с. 102-152).

В акті перевірки контролюючий орган зазначає, що відповідно податкової декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендні плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2020 рік, поданої ТОВ «МГМ-АГРО» до ДПС у Житомирській області, кількість орендованих земельних ділянок складає 344,0553 га.

Згідно інформації щодо врожайності сільськогосподарських культур, наведеної у відкритих джерелах, середня врожайність на території Житомирської області у 2020 році становила: кукурудза - 6,26 т/га, соняшник - 2,37 т/га, зерно гречки - 1,75 т/га, пшениця - 4,1 т/га, соя - 1,6 т/га, ячмінь - 4,051 т/га.

Таким чином, для вирощування реалізованого обсягу сільськогосподарських культур ТОВ «МГМ-АГРО» необхідно 1 535,98 га землі.

При цьому, відповідач, посилаючись на конкретний документ, а саме: податкову декларацію з плати за землю за 2020 рік, не подає його суду в якості доказу.

Отже, обставина, на яку посилається відповідач, не підтверджується відповідними доказами, наявними у матеріалах адміністративної справи.

У той же час, відповідачем до відзиву на позову заяву додано лист ТОВ «МГМ-АГРО» від 23 червня 2021 року, яким контрагент позивача надав йому інформацію, що протягом 2020 року підприємство обробляло 1 852,4 га землі у Житомирській області.

Так, як вбачається із наявного в матеріалах справи звіту про посівні площі сільськогосподарських культур під урожай 2020 року (ф. 4- СГ) ТОВ «МГМ-АГРО» засіяло кукурудзою під зерно 97 га, загальна площа посівів складає 1 852,4 га (т. 1 а.с. 178-179), що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т. 1 а.с. 182-250, т. 2 а.с. 1-35).

Виходячи з середньої врожайності кукурудзи по Житомирській області у 2020 році, наведеної відповідачем в акті перевірки, з розрахунку 6,26 т/га та площі посівів кукурудзи ТОВ «МГМ-АГРО» в розмірі 97 га, загальний валовий збір даної культури має складати 607, 22 т.

Матеріалами справи встановлено, що позивач придбав у квітні 2021 року у контрагента кукурудзу у кількості 557, 9 т, що відповідає середньої врожайності кукурудзи по Житомирській області.

У контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. 2 статті 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, згідно з абз. 1 ч. 1 статті 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про державний земельний кадастр», ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно зі статтею 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 14 січня 2015 року, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Таким чином, умовою для підтвердження та/або спростування даних про право власності та/або право користування земельною ділянкою є отримання інформації, що міститься в Державному земельному кадастрі.

Частиною 1 статті 38 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що відомості Державного земельного кадастру є відкритими та загальнодоступними, крім випадків, передбачених цим Законом, та надаються у формі:

витягів з Державного земельного кадастру;

довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території);

викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);

копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.

Натомість, відповідач не надав суду жодного документу, що містить інформацію з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, які знаходяться у власності та/або у користуванні ТОВ «МГМ-АГРО».

З наведеного вбачається, що твердження відповідача про неможливість вирощення контрагентом зерна кукурудзи 3-го класу, яке було придбано позивачем є необґрунтованим.

При вирішенні даного питання суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану при розгляді справи № 120/858/19-а:

«Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що в ході розгляду справи відповідачем не доведено обставин недостатності доданих до матеріалів справи документів чи їх дефектності, а також податковим органом не спростовано фактичне виконання господарських операцій позивача з контрагентами, участь контрагентів позивача (в тому числі й покупців товару) у здійсненні таких операцій, наявності у них спеціальної податкової правосуб`єктності тощо.

Доводи відповідача про те, що у користуванні ПП «Нові Долиняни» немає земельних ділянок, договори оренди земельних ділянок ним не укладались, а таким чином контрагент не міг виростити зернові культури на цих ділянках та продати його позивачеві оцінені судом апеляційної інстанції як такі, що не є беззаперечним доказом не здійснення поставки відповідного товару, адже відсутність належного оформлення права користування земельними ділянками, за наявності інших доказів, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарських операцій, не може бути перешкодою для кваліфікації операції як таких, що фактично здійснені».

Норми чинного законодавства не ставлять умовою виникнення податкових зобов`язань чи податкової вигоди платника податків у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Безпосередній контрагент позивача - ТОВ «МГМ-АГРО», як самостійний суб`єкт господарювання та платник податків несе персональну відповідальність за правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку, сплату податків, дотримання податкової дисципліни у своїй діяльності.

За будь які дії/бездіяльність свого контрагента та третіх осіб (в тому числі протиправні, якщо такі мали місце) позивач відповідальності не несе.

Зазначене вище свідчить, що відповідач не мав законних та обґрунтованих підстав робити висновки про здійснення ТОВ «МГМ-АГРО» поставки товару (кукурудзи) на користь позивача без мети настання реальних наслідків та нереальність здійснення господарством постачання (продажу) товарів (послуг) на адресу ПІІ «Вайтерра Україна».

Враховуючи зазначене та оскільки судом, в межах розгляду даної адміністративної справи, не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентом правочинів, необґрунтованими є висновки викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.

А як наслідок, неправомірним та таким, що підлягає скасуванню у судовому порядку, є оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача, що ґрунтуються на зазначених висновках акту перевірки.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, доходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення не відповідає наведеним у ч. 2 статті 2 КАС України критеріям, а тому наявні підстави для визнання його протиправним та скасування в судовому порядку.

Згідно зі статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 463, 64 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов підприємства з іноземними інвестиціями «Вайтерра Україна» (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100; ) до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (65058, місто Одеса, проспект Шевченка, будинок 15/1; код ЄДРПОУ ВП 44104032) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 10 серпня 2021 року № 155/34-00-07-01.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь підприємства з іноземними інвестиціями «Вайтерра Україна» понесені останнім судові витрати у розмірі 9 463, 64 грн. (дев`ять тисяч чотириста шістдесят три гривні шістдесят чотири копійки).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Суддя П.В. Вовк