Справа № 160/19112/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
18 жовтня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцева Ігора В`ячеславовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: суб`єкт оціночної діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати звіт про оцінку майна від 22.09.2021 р., яким є нежитлове приміщення, загальною площею 240,2 кв. м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 (висновок про вартість майна станом на 22.09.2021 р.) складений суб`єктом оціночної діяльності - ФОП ОСОБА_2 .
Так, разом із позовною заявою представником позивача (адвокат - Зайка П.К.) подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони (зупинення) передачі на реалізацію нерухомого майна - нежитлового приміщення, загальною площею 240,2 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 , приміщення № 8 (вісім) до набрання законної сили судовим рішенням за позовом.
В обґрунтування даної заяви представник позивача зазначив, що опис та арешт майна позивача, був здійснений 14.09.2021 р. без присутності позивача та на момент винесення даної постанови позивачка знаходилась на стаціонарному лікуванні з 13.09.2021 р. по 22.09.2021 р. та жодним чином не могла отримати фізично, а ні постанови про відкриття виконавчого провадження, а ні постанови про опис та арешт майна боржника та надати своє бачення (пропозицію) щодо вартості майна. Натомість, незважаючи на це, оцінка майна боржника була здійснена з порушенням діючого законодавства України, без взаємної згоди сторін. Вказує, що оцінка майна також проведена без фактичного ознайомлення з об`єктом оцінки, що на думку позивача, оцінка майна, викладена у звіті про вартість майна станом на 22 вересня 2021 року є формальною, необ`єктивною, здійсненою всупереч правилам проведення такої, а тому -протиправною. Продовження процедури реалізації майна позивача у спосіб, встановлений Порядком, створює очевидну небезпеку заподіяння значної шкоди правам, свободам та інтересам, а також унеможливлює захист таких прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на висновки Верховного суду України, а також норми ст. 388 Цивільного кодексу України в їх системному зв`язку з ч. 3, 5, 6 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження». В разі невжиття заходів забезпечення позову буде завдано шкоду законним правам та інтересам позивача та стягувача за виконавчим провадженням через реалізацію нерухомого майна за визначеною ринковою вартістю майна державним виконавцем, з якою позивач не погоджується та вважає такою, що проведена всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а звіт про оцінку таким, що підлягає скасуванню. Вчинення дій на реалізацію арештованого майна, зокрема проведення торгів, унеможливлять виконання рішення суду за результатами розгляду позовної заяви.
За правилами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 2 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову.
Таким чином, розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні здійснюється виключно у разі, якщо матеріали адміністративної справи та заяви про забезпечення позову перешкоджають можливості об`єктивного розгляду заяви без участі сторін.
Проте, у даному випадку, дослідивши матеріали позовної заяви та заяву про забезпечення позову, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову та вивчивши надані докази, суд зазначає наступне.
У відповідності до частин 1 та 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.
За таких умов, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.
Як зазначено у п. 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», суд має навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
З аналізу наведеного вище вбачається, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.
Як вбачається з доданих матеріалів до позовної заяви, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Щигарцевим Ігорем В`ячеславовичем 23 вересня 2021 року винесено Повідомлення про результати визначення вартості майна боржника у зведеному виконавчому провадженні ВП № 66819630, а саме: нежиле приміщення, вбудоване в 2-й поверх 2-х поверхової будівлі А-2, заг. площею 240,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ). Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 25.05.2006 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко І.М. за реєстровим № 1932, передане в іпотеку Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Райффайзен банк Україна». Відповідно до звіту, ринкова вартість об`єкта оцінки склала 549 00,00 грн. (п`ятсот сорок дев`ять тисяч) гривень.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Статтею 57 Закону № 1404-VIII встановлено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження (ч. 1). У разі, якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна (ч. 2). У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна (ч. 3). У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна (ч. 4). Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом (ч. 5).
Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону № 1404-VIII реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Згідно ч. 2 цієї статті реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати.
Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.
Як зазначено у ч. 2 ст. 61 Закону № 1404-VIII порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Відповідно до п. 1 розділу І Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Міністерством юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок № 2831/5), електронні торги - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Згідно абз. 1 п. 1 розділ ІІ реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Вартість майна, визначена у звіті про оцінку майна, є дійсною на період реалізації арештованого майна. Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Організатор (суб`єкт господарювання, якого уповноважено на здійснення заходів із супроводження програмного та технічного забезпечення центральної бази даних системи електронних торгів, обслуговування цієї системи і виконання інших функцій, передбачених цим Порядком) здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Як вбачається з абз. 4 п. 1 розділу ІІ датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).
Відповідно до п. 3 розділу ІІ Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.
Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.
Згідно п. 4 розділу ІІ начальник відділу державної виконавчої служби після отримання проекту заявки та документів щодо передачі майна на реалізацію у строк до трьох робочих днів перевіряє ці документи на відповідність вимогам законодавства, наявність відомостей про місце зберігання й демонстрації майна та у разі виявлення порушень визначає їх перелік та встановлює строк для усунення порушень, який становить не більше трьох робочих днів, а у разі, якщо відповідно до законодавства реалізація майна неможлива, документи щодо передачі майна на реалізацію повертаються державному виконавцю, який їх подав, із зазначенням визначених законодавством підстав, що унеможливлюють реалізацію майна. У разі встановлення відповідності заявки на реалізацію арештованого майна та доданих документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує таку заявку та надсилає її разом із документами, передбаченими абзацами четвертим-восьмим пункту 3 розділу ІІ цього Порядку, Організатору для внесення інформації про проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) до Системи.
Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку № 2831/5 Організатор вносить до Системи інформацію про майно та формує лот торгів (інформаційне повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною) на підставі отриманої ним заявки не пізніше ніж на третій робочий день з дати її отримання.
Після внесення лота до Системи автоматично визначається строк для підготовки до проведення торгів, реєстрації учасників, огляду майна, який становить: для торгів за фіксованою ціною - 5 календарних днів; для електронних торгів: для лотів зі стартовою ціною до 5000,00 грн - 10 календарних днів; для лотів зі стартовою ціною від 5000,01 до 1 000 000,00 грн - 20 календарних днів; для лотів зі стартовою ціною від 1 000 000,01 грн - 30 календарних днів.
Дата початку проведення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) призначається на наступний після закінчення зазначених строків день та відображається в інформаційному повідомленні, яке розміщується на Веб-сайті автоматично після внесення інформації про лот у Систему.
Таким чином, після проведення оцінки арештованого майна та направлення відповідного повідомлення, в тому числі боржникові у виконавчому провадженні, до реалізації цього майна мають бути здійснені певні процедурні кроки в певні часові відрізки (періоди).
Суд зазначає, що матеріали, додані до заяви про забезпечення позову та до позовної заяви, не містять доказів ані щодо дати початку проведення електронних торгів, ані щодо направлення відповідачем заявки на проведення електронних торгів, ані щодо розміщення вказаного майна у центральній базі даних системи електронних торгів.
Між тим, згідно ч. 6 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.
Суд, звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 380/5217/20, відповідно до якої електронні торги, які проводяться в межах виконання судового рішення, є такими, що проводяться уповноваженою державою особою і саме від імені держави.
Отже вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю вчиняти дії, направлені на реалізацію нерухомого майна має наслідком зупинення електронних торгів, та на такі спірні правовідносини поширюється пряма заборона вжиття заходів забезпечення позову у вказаний спосіб, передбачений ч. 6 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, вказане узгоджується з правовою позицією, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16 вересня 2021 року у справі № № 420/8811/20.
Отже, імперативні приписи процесуального закону, а саме - норми ч. 6 ст. 151 КАС України щодо неможливості зупинення судом процедури проведення електронних торгів розповсюджуються, як наслідок, на вимоги, викладені у заяві про вжиття заходів забезпечення позову.
З урахування викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 153, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко