Справа № 160/15659/20
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/15659/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М.

розглянувши в м. Дніпро у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року (суддя Златін С.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

від 11.06.2018 № 90436 за 2015, 2016, 2017 роки на суму 1742,15 грн.;

від 11.06.2018 № 90436 за 2015, 2016, 2017 роки на суму 24 542,62 грн.;

від 11.06.2018 № 90436 за 2015, 2016, 2017 роки на суму 2283,25 грн.;

від 11.06.2018 № 90436 за 2015, 2016, 2017 роки на суму 755,43 грн.;

від 11.06.2018 № 90436 за 2017 рік на суму 200 грн.;

від 11.06.2018 № 90436 за 2017 рік на суму 1556,28 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2019 рік на суму 1442,96 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2019 рік на суму 2544,86 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2019 рік на суму 1250,57 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2019 рік на суму 3498,09 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2018 та 2019 рік на суму 39 385,24 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2019 рік на суму 1953,43 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2019 рік на суму 405,92 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2018 та 2019 рік на суму 15 736,71 грн.;

від 18.06.2020 № 00462 за 2019 рік на суму 329,57 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року позов задоволено.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не вірно застосовано пп. 266.1.2 «б» пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Дніпровською міською радою також була подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відловити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права, не враховано, те, що нерухоме майно, що належить позивачу є об`єктом оподаткування.

Представник відповідача апеляційну скаргу підтримав.

Представник Дніпровської міської ради апеляційну скаргу підтримав.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

ОСОБА_2 не з`явився, будучи повідомленим про дату, час, місце розгляду апеляційних скарг.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач є власником об`єктів нерухомості за наступними адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 , що підтверджується інформацією з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20.11.2019 року № 189481737 та копіями наступних первинних документів: нотаріально посвідченні договори купівлі-продажу, копії яких містяться у матеріалах справи.

Відповідачем прийнято та направлено позивачу спірні податкові повідомлення рішення зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які стосуються періодів 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роки.

Позивачем податкові повідомлення-рішення оскаржено до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що у відповідача відсутні правові підстави для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки запроваджені Законом України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» зобов`язання щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникають у платників податків лише після 01 січня 2016 року, а відповідач протиправно нарахував позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015 рік.

Також суд першої інстанції зазначив, що оскільки матеріалами справи підтверджено, що нерухоме майно, є об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_2 та не поділений в натурі, а в матеріалах справи відсутні докази згоди іншого співвласника нерухомого майна щодо позивача як платника податку, то відповідач приймаючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення порушив вимоги підпункту 266.1.2. «б» пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, згідно якої визначено, що якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Щодо інших підстав для задоволення позову, викладених в позовній заяві, то суд першої інстанції зазначив, що податковий орган вправі в межах строків передбачених пунктом 102.1 статті 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів, визначити грошове зобов`язання платнику податків за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», а порушення строків складання податкового повідомлення рішення згідно п.266.7.2 ст. 266 ПК України призводить до звільнення платника податків від відповідальності, передбаченої ПК України лише за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Також суд першої інстанції зазначив, що не визначення відповідачем, до якого класу споруд відноситься нежитлова нерухомість, що належить на праві власності позивачу, не є підставою для застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України та не дає підстави вважати визначення податку на нерухоме майно у податкових повідомленнях рішеннях від 18.06.2020 року безпідставним та необґрунтованим.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів зазначає наступне.

Встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на майно, відмінне від земельної ділянки, є безумовним обов`язком місцевої ради, який повинен бути виконаний шляхом прийняття відповідного рішення.

Підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Причому норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

В даному випадку із запровадженням податку на майно, відмінне від земельної ділянки, на 2015 рік відповідні норми Закону № 71-VIII набрали чинності з 1 січня 2015 року.

Отже, лише в 2015 році місцеві ради отримали повноваження щодо встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки (для об`єктів нежитлової нерухомості). Відповідно, лише після цієї дати місцеві ради мали юридичні підстави для прийняття рішення про встановлення податку на майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, виходячи з неможливості збігу між періодом опублікування рішення та плановим періодом, в 2015 році не можна було визначити плановим періодом 2015 рік.

Плановим відповідно до норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України є період після того, в якому приймається відповідне рішення ради.

Враховуючи ухвалення Закону №71-VIII, яким запроваджено податок на майно (до складу якого включено й податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об`єктів нежитлової нерухомості, лише 28 грудня 2014 року, а також відсутність доказів прийняття відповідною місцевою радою рішення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до 15 липня 2014 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що застосування контролюючим органом положень статті 266 ПК України з метою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, можливо було не раніше наступного бюджетного періоду, який настав за плановим (2015 роком), тобто не раніше 2016 року.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції про протиправність нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік не спростовують.

Щодо висновків суду першої інстанції про порушення відповідачем вимоги підпункту 266.1.2. «б» пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України.

Платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, об`єкт та базу оподаткування цим податком, пільги зі сплати, ставки податку, податковий період, порядок та строки обчислення, нарахування і сплати цього податку визначено положеннями статті 266 ПК України. Відповідно до п.п. 266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п. п. 266.2.1 п. 266.2 статті 266 ПК об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Пунктом 265.4.1 ст. 265 Податкового кодексу України встановлено, що база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, у тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних видів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожен базовий податковий (звітний) період.

Підпунктом 266.5.1. пункту 266.5. статті 266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує два відсотки розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку (п.266.7.1 ПК України).

Положення пункту 266.7. ст. 266 ПК встановлює порядок обчислення суми податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту «в» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Визначення платників податку у разі перебування об`єктів нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб, проводиться наступним чином: а) якщо об`єкт нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Норми сімейного законодавства України передбачають презумпцію спільного режиму права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, якщо не встановлено інше. Ця презумпція може бути спростована, якщо один із подружжя оспорює поширення правового режиму спільної сумісної власності на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17).

Отже, відповідно до п. п. «б» підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платником податку на зазначене майно повинна бути одна з осіб-співвласників, визначена за їх згодою (позивач або його дружина), про що повідомляється контролюючий орган. Одночасно з цим, відсутність такої згоди між співвласниками не може бути обставиною, яка звільняє від виконання обов`язку зі сплати податку.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення контролюючого органу про визначеного за згодою позивача та її чоловіка платника податку щодо вищезазначених об`єктів нерухомості.

За таких обставин податковий орган не мав підстав самостійно визначати частку кожного із співвласників у зобов`язанні щодо сплати податку.

Отже, враховуючи те, що вказані об`єкти нерухомості згідно з даними Державного реєстру зареєстровані саме за позивачем ( зареєстроване право приватної власності), а позивач та її чоловік не звернулись до контролюючого органу з повідомленням про досягнення згоди щодо належного платника податку, особою, відповідальною за сплату такого податку залишається позивач.

Судом першої інстанції вказаного враховано не було.

Крім того, представник позивача, заперечуючи проти апеляційних скарг відповідача та Дніпровської міської ради, додатково обґрунтовувала необхідність скасування спірних повідомлень-рішень тим, що відповідачем протиправно розраховано податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки щодо об`єкту садовий будинок в АДРЕСА_8 не за ставкою податку, прйнятою рішенням Олександрівської сільської ради від 22.06.2018 №01-21-VII, відсутність у позивача права власності на нежитлове приміщення у АДРЕСА_5 з 2016 року.

Колегія суддів вказані пояснення щодо додаткових підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень до уваги не бере.

Відповідно до частини 5 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані представником позивача при розгляді справи в суді апеляційної інстанції підстави позову, в суді першої інстанції не зазначались, а відтак судом апеляційної інстанції розглядатись не можуть.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем було доведено правомірність спірних податкових повідомлень-рішень за виключенням нарахував позивачу податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік.

Керуючись ст. ст. 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

від 11.06.2018 року № 90436 за 2015, 2016, 2017 роки на суму 1526,21 грн.;

від 11.06.2018 року № 90436 за 2015, 2016, 2017 роки на суму 21504,93 грн.;

від 11.06.2018 року № 90436 за 2015, 2016, 2017 роки на суму 2254,91 грн.;

від 11.06.2018 року № 90436 за 2015, 2016, 2017 роки на суму 661,79 грн.;

від 11.06.2018 року № 90436 за 2017 рік на суму 200 грн.;

від 11.06.2018 року № 90436 за 2017 рік на суму 1556,28 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2019 рік на суму 1442,96 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2019 рік на суму 2544,86 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2019 рік на суму 1250,57 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2019 рік на суму 3498,09 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2018 та 2019 рік на суму 39 385,24 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2019 рік на суму 1953,43 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2019 рік на суму 405,92 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2018 та 2019 рік на суму 15 736,71 грн.;

від 18.06.2020 року № 00462 за 2019 рік на суму 329,57 грн.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада, ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 21 жовтня 2021 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.І. Малиш

суддя А.В. Шлай