Справа № 640/16552/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2021 року м. Київ № 640/16552/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу
за позовомМіністерства оборони України
доДепартаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
третя особа про ОСОБА_1 визнання протиправними дій та скасування постанови,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство оборони України звернулось з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якому просить:

визнати незаконними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г.;

скасувати постанову Відділу ДВС, у виконавчому провадженні (ВП № 64833991) про накладання штрафу у розмірі 5100, 00 грн. від 27.05.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що накладення на Міністерство оборони України штрафу у розмірі 5100,00 грн. є протиправним, а сама постанова від 27 травня 2021 року ВП № 64833991 є такою, що підлягає скасуванню, оскільки рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 480/4847/19 було виконано, у строки встановлені Законом України Про виконавче провадження, про що листом повідомлено державного виконавця.

Однак, у порушення вимог ст. 39 Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження винесено не було.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 серпня 2021 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд.

Вказаною ухвалою суду відповідачу було запропоновано не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження.

Одночасно, вказаною ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_1 .

09 вересня 2021 року відповідачем подано до суду копію матеріалів виконавчого провадження № 64833991.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні.

Від третьої особи письмових пояснень щодо змісту позовних вимог до суду не надходило.

У зв`язку з поданням представниками позивача та відповідача заяви про розгляд справи у порядку письмового провадження та неявки у судове засідання третьої особи, суд на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до переконання про можливість її подальшого розгляду в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 480/4847/19 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано неправомірним та скасовано рішення Міністерства оборони України, яке оформлене п. 18 протоколу № 20 від 14 лютого 2019 року та полягає у відмові в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі №480/4847/19 залишено без змін.

На виконання вказаного рішення, 02.03.2021 року Сумським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 480/4847/19.

16 березня 2020 року, за заявою ОСОБА_1 , старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Магдою С.Г. (далі державний виконавець), відкрито виконавче провадження № 64833991 з примусового виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 року по справі № 480/4847/19.

В рамках даного виконавчого провадження, 27 травня 2021 року державним виконавцем було прийнято постанову про накладення штрафу на Міністерство оборони України у розмірі 5100, 00 грн. за невиконання рішення без поважних причин.

Незгода з вказаним рішенням, обумовила Міністерство оборони України на звернення з даним позовом до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Преамбулою Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. № 1404-VІІІ (далі по тексту Закон№ 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 статті 1 Закону № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

За приписами ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 5 та 6 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частинами першою та другою ст. 65 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Аналіз вказаних вище норм чинного законодавства свідчить про те, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує накладення штрафу на боржника.

Боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Підставою для накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду.

Матеріалами справи встановлено, що постановою державного виконавця від 16 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64833991 з виконання виконавчого листа Сумського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 року з примусового виконання рішення суду від 04.05.2020 року по справі № 480/4847/19 в частині зобов`язання Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вказаною постановою боржнику (позивачу) надано строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

16 березня 2021 року позивачем на адресу відповідача надіслано заяву про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі судового рішення.

До вказаної заяви, позивачем було додано копію витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 01.04.2021 року № 48.

Згідно даного витягу з протоколу, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі № 480/4847/19 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2021:

скасувати пункт 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 14.02.2020 № 20;

відмовити у призначенні одноразової грошової допомоги батькам загиблого 26.12.2016 внаслідок поранення, пов`язаного з проходженням військової служби солдата ОСОБА_2 (Сумський ОТЦКСП).

27 травня 2021 року державним виконавцем, за невиконання без поважних причин рішення суду, накладено на Міністерство оборони України штраф у розмірі 5100, 00 грн.

Позивач не погоджується з даною постановою, оскільки, на його думку, рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі № 480/4847/19 було виконано у повному обсязі.

При цьому, суд, при вирішенні даної справи звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ст. 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Європейський суд з прав людини у справі Горнсбі проти Греції наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України, Робота та інші проти України, Варава та інші проти України, ПМП Фея та інші проти України), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Як було зазначено вище, зобов`язальною частиною Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі № 480/4847/19, на виконання якої вказаним судом видано виконавчий лист від 02.03.2021 року, було зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Тобто, виходячи зі змісту виконавчого листа, в даному випадку під фактичним виконанням рішення суду від 04.05.2020 року є повторний розгляд заяви ОСОБА_1 та прийняття саме рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Матеріали справи не місять належних та допустимих доказів про прийняття Міністерством оборони України відповідного рішення.

У той же час, прийняття 01 квітня 2021 року рішення, що затверджено протоколом № 48 та яким відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги батькам загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного з проходженням військової служби солдата ОСОБА_2 (Сумський ОТЦКСП) не може вважатися фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду від 19.02.2021 року у справі №580/3212/20, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що повторно відмовляючи у призначенні одноразової грошової допомоги батькам загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного з проходженням військової служби солдата ОСОБА_2 (Сумський ОТЦКСП), відповідач посилався на те, що в акті службового розслідування ТВО командира військової частини НОМЕР_2 від 19.01.2017 зазначено, що смерть є наслідком вчинення самогубства.

Також відповідач наголошував, що про причину смерті внаслідок самогубства також було зазначено в постанові про закриття кримінального провадження Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 28.09.2017, проте її скасовано ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області і відновлено досудове розслідування.

А тому, беручи те, що документи мають розбіжності, не визначають причини смерті сина позивачки та в акт службового розслідування військової частини НОМЕР_2 від 19.01.2017 не внесено змін щодо обставин загибелі військовослужбовця, а у висновку Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 06.02.2017 № 403 не змінено причинний зв`язок смерті, а також те, що за матеріалами досудового розслідування не спростовано факт самогубства, і саме ці документи визначають, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок самогубства, Комісія прийшла до висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги батькам загиблого.

У той же час, суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, зі змісту рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2020 у справі № 480/4847/19, на виконання якого 02.03.2021 року видано виконавчий лист встановлено, що «…акт службового розслідування та постанова слідчого про закриття кримінального провадження, яка скасована в судовому порядку, не можуть бути враховані як докази на підтвердження обставин загибелі сина позивачки, натомість матеріалами справи підтверджено, що поранення та причина смерті солдата ОСОБА_2 пов`язані з проходженням військової служби…»

Також вирішуючи вказану вище справу по суті суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 загинув при виконанні обов`язків військової служби під час проходження військової служби за контрактом в Збройних Силах України, а отже, з урахуванням наведених обставин і правових норм позивач ( ОСОБА_1 ), як мати загиблого під час виконання обов`язків військової служби військовослужбовця має право на соціальний захист шляхом надання пільг, переваг та соціальних гарантій, передбачених чинним законодавством.

Дане рішення суду набрало законної сили, а тому обставини встановлені в ньому, в силу ч. 4 ст. 78 КАС України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Таким чином, суд приходить до переконання, що рішення суду від Міністерством оборони України від 04.05.2020 у справі № 480/4847/19 виконано не було.

Враховуючи вищевикладені обставини, а також з урахуванням того, що судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами факт невиконання Міністерством оборони України рішення суду, на виконання якого судом було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 64833991, зокрема, в частині не прийняття рішення про призначення і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із загибеллю її сина - військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_2 під час виконання обов`язків військової служби - у розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, суд приходить висновку про правомірність постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 27 травня 2021 року та відсутність правових підстав для її скасування.

Відтак, державний виконавець накладаючи на позивача штраф у розмірі 5 100, 00 грн. за невиконання рішення у строк, наданий для добровільного його виконання, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, у зв`язку із чим відсутні підстави для визнання протиправними дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про накладення штрафу від 27.05.2021 року ВП № 648339991 та скасування самої постанови.

Відповідно до положень чч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, приймаючи до уваги викладене вище, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні адміністративного позову Міністерства оборони України повністю.

Згідно з ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В даному випадку позивач в силу норм Закону України Про судовий збір від сплати судового збору не звільнений та відомості щодо понесених відповідачем судових витрат відсутні, а тому судові витрати за рахунок позивача на користь відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 6,8, 9, 77, 243 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову Міністерства оборони України відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко