Справа № 140/7179/21
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

19 жовтня 2021 рокуЛуцькСправа № 140/7179/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» до Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство «Волинь-Лада» звернулося з позовом до Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 28.04.2021 №10/43 «Про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування на АДРЕСА_1 ».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірним рішенням відповідача порушуються права позивача з огляду на таке. Як слідує із змісту рішення від 28.04.2021 №10/43, Луцькою міською радою позивачу припинено право постійного користування частиною наданої у користування земельної ділянки площею 0,60 га за наслідками розгляду клопотання громадянина ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду на АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель; закладів побутового обслуговування, документів, які посвідчують право власності громадянина ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 : адміністративно-побутовий корпус №1, адміністративно-побутовий корпус №2. При цьому підставою для припинення ЗАТ «Волинь-Лада» права постійного користування земельною ділянкою зазначено пункт «е» статті 141 Земельного кодексу України. Однак, міською радою не були враховані права ЗАТ «Волинь-Лада» на вказані об`єкти нерухомого майна.

Так, рішенням Господарського суду Волинської області від 11.05.2006 у справі №7/84- 75 за позовом ЗАТ «Волинь-Лада» до Луцької міської ради про визнання права власності за позивачем визнано право власності на об`єкти нерухомого майна - адміністративно-побутовий корпус №1 (А-2), адміністративно-побутовий корпус №2 (Б-2), центральний склад №1 (0-1), центральний склад №2 (Н-1), павільйон моторного цеху (М-1), павільйон (Л-1) та навіс (Р-1), що знаходяться за адресою: місто Луцьк, вулиця Кільцева, 1. Об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 : адміністративно- побутовий корпус №1, адміністративно-побутовий корпус №2 відповідно до договорів іпотеки від 3010.2007 та 14.08.2007 були предметом забезпечення виконання зобов`язань ЗАТ «Волинь-Лада» за кредитними договорами від 29.10.2007 та 14.08.2007 відповідно. Свідоцтва про право власності на вказані об`єкти нерухомого майна ОСОБА_1 отримав в результаті електронних торгів, що були проведені ДП «Сетам» 13.12.2018 у виконавчому провадженні №5 7157821.

01.01.2019 ЗАТ «Волинь-Лада» звернулося в Луцький міськрайонний суд Волинської області із позовом до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігоря Сергійовича, державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький автоцентр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Онищук Ірина Петрівна, про визнання результатів електронних торгів від 13.12.2018 у виконавчому провадженні № 57157821 недійсними, скасування свідоцтв про право власності. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.06.2020 у справі №161/547/19, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 05.10.2020, в задоволенні позову відмовлено повністю. Однак, ЗАТ «Волинь-Лада» подало касаційну скаргу на вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

Ухвалою Касаційної цивільного суду у складі Верховного суду від 25.11.2020 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою товариства у справі до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Шульженко Ігоря Сергійовича, державного підприємства «Сетам», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Луцький автоцентр», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Онищук Ірина Петрівна, про визнання результатів електронних торгів від 13.12.2018 року у виконавчому провадженні № 57157821 недійсними, скасування свідоцтв про право власності.

Таким чином, свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 : адміністративно-побутовий корпус №1, адміністративно-побутовий корпус №2, які стали підставою для припинення ЗАТ «Волинь-Лада» права постійного користування земельною ділянкою за АДРЕСА_1 площею 0,60 га та надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у користування, є предметом судового оскарження.

Отже, оскаржуване рішення ґрунтується на спірному праві власності, набутому в результаті електронних торгів, що були проведені ДП «Сетам» 13.12.2018 у виконавчому провадженні №57157821, дійсність якого зараз заперечується в судовому порядку у справі №161/547/19.

До вирішення у цій справі наявного спору щодо дійсності електронних торгів, на підставі яких у громадянина ОСОБА_1 виникло та було зареєстроване право власності на об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 : адміністративно-побутовий корпус №1, адміністративно-побутовий корпус №2, право власності на вказане нерухоме майно громадянина ОСОБА_1 не може вважатися безспірним і таким, що може бути взятим до уваги відповідачем при прийнятті рішення про припинення права користування земельною ділянкою ЗАТ «Волинь-Лада» з підстав набуття третьою особою права власності на об`єкти нерухомого майна, що на ній розміщені, тобто на підставі пункту «е» частини першої статті 141 ЗК України. Однак, відповідачем при прийнятті спірного рішення вказана обставина врахована не була, чим було грубо порушено право користувача земельної ділянки на її постійне використання.

Оскаржуване рішення є передчасним, а його прийняття є можливим лише за умови закінчення судового розгляду справи про скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Надавши оскаржуваним рішенням дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,60 га громадянину ОСОБА_1 в оренду на АДРЕСА_1 рада фактично здійснила поділ земельної ділянки, яка перебуває в постійному користуванні ЗАТ «Волинь-Лада» та позбавила останнє можливості доступу та користування земельною ділянкою, на якій розміщуються об`єкти нерухомого майна, що належать товариству.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки третій особі грубо порушує права позивача як власника майна, що на ній розташоване. Таке рішення відповідача не можна вважати обгрунтованим, добросовісним та пропорційним та слід тлумачити як втручання в право на мирне користування майном, право на яке було набуте на законних підставах.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України).

13.08.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив про те, що даний спір носить приватно-правовий характер, а тому його розгляд повинен здійснюватися за правилами господарського судочинства.

У даному випадку спірним рішенням Луцької міської ради від 28.04.2021 № 10/43 позивачу припинено право постійного користування земельною ділянкою площею 0,60 га на АДРЕСА_1 , яка перебувала в нього у постійному користуванні згідно з Державним актом на право постійного користування від 13.06.2015 №60 (серія ІІ-ВЛ №000431).

Отже, спір у справі стосується права користування земельною ділянкою, тобто цивільного права, що унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

17.08.2021 від представника третьої особи до суду надійшли пояснення, в яких останній зазначив про те, що після набуття ОСОБА_1 у власність будівель по АДРЕСА_1 , ЗАТ «Волинь-Лада» втратило право користування частиною земельної ділянки, яка знаходиться під придбаними будівлями та, яка необхідна для їх обслуговування. В такому випадку, припинення права користування частиною земельної ділянки відбувається автоматично, в силу прямої дії норми закону (правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 20.10.2020 по справі №927/57/19).

Будучи власником нежитлових приміщень, які розміщені на земельній ділянці по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 мав та має щонайменше легітимні очікування на отримання права користування земельною ділянкою під цими приміщеннями.

Окремо зазначив, що 15.03.2021 на адресу ЗАТ «Волинь-Лада» було направлено заяву з проханням:

- надати письмову згоду на поділ земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ЗАТ «Волинь-Лада» на підставі Державного акту серії ІІ-ВЛ №000431 від 13.06.1995;

- надати письмову заяву про припинення ЗАТ «Волинь-Лада» права користування земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , в частині та розмірі, необхідному для обслуговування належних мені будівель.

Доказами направлення означеної заяви є: опис вкладення в цінний лист, фіскаль¬ний чек від 15.03.2021, накладна від 15.03.2021. Доказами одержання заяви ЗАТ «Волинь-Лада» є роздруківка з офіційного сайту AT «Укрпошта». Відповіді на цю заяву товариство не надало та, очевидно, не мало наміру надавати, оскільки переслідує іншу мету - безоплатно використовувати землю територіальної громади, прикриваючись тривалим станом самоліквідації.

11.01.2019 ЗАТ «Волинь-Лада» дійсно звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою про визнання недійсними результатів електронних торгів від 13.12.2018 проведених у виконавчому провадженні №57157821, скасування свідоцтв про право власності. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.06.2020 по справі №161/547/19 відмовлено в задоволенні позову. Постановою Волинського апеляційного суду від 05.10.2020 рішення місцевого суду залишено без змін.

Згідно з частиною другою статті 273 ЦПК України, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. При цьому, постанова суду апеляційної інстанції набуває законної сили з дня її прийняття (частина перша статті 384 ЦПК України).

На момент прийняття на сесії Луцької міської ради оскаржуваного рішення:

- торги за результатами яких ОСОБА_1 набув у власність майно не визнані недійсними, а правовстановлюючі документи не скасовані;

- рішенням місцевого та постановою апеляційного судів по цивільній справі №161/547/19, які обов`язкові до виконання, підтверджено законність набуття ОСОБА_1 у власність нерухомого майна.

Оскарження в касаційному порядку судових актів по справі №161/547/19 не було та не є перешкодою для прийняття відповідачем рішення №10/43 від 28.04.2021.

Крім того, представник позивача зазначив, що ЗАТ «Волинь-Лада» станом на 12.08.2021 має непогашений податковий борг по земельному податку з юридичних осіб. Згідно з пунктом д частини першої статті 141 ЗК України системна несплата земельного податку або орендної плати є самостійною підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Враховуючи вищевикладене, представник третьої особи просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до рішення Господарського суду Волинської області від 11.05.2006 у справі №7/84- 75 за позовом ЗАТ «Волинь-Лада» до Луцької міської ради про визнання права власності за позивачем визнано право власності на об`єкти нерухомого майна - адміністративно-побутовий корпус №1 (А-2), адміністративно-побутовий корпус №2 (Б-2), центральний склад №1 (0-1), центральний склад №2 (Н-1), павільйон моторного цеху (М-1), павільйон (Л-1) та навіс (Р-1), що знаходяться за адресою: місто Луцьк, вулиця Кільцева, 1.

Як вбачається з акта на право постійного користування землею серії ІІ-ВЛ №00432, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 13.06.1995 за №60 в постійному користуванні Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» перебувала земельна ділянка загальною площею 4,25 га на за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування господарських та адміністративних будівель.

Об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 : адміністративно- побутовий корпус №1, адміністративно-побутовий корпус №2 відповідно до договорів іпотеки від 3010.2007 та 14.08.2007 були предметом забезпечення виконання зобов`язань ЗАТ «Волинь-Лада» за кредитними договорами від 29.10.2007 та 14.08.2007 відповідно.

28.12.2018 приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Онищук І. П. видала ОСОБА_1 свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №2952 і №2953 та зареєструвала за ним право власності на:

- адміністративно-побутовий корпус №1 /літер А-2/, номер об`єкта в РПВН: 15151630;

- адміністративно-побутовий корпус №2 /літер Б-2/, номер об`єкта в РПВН; 15151802.

Вказане майно розміщене на земельній ділянці площею 4,25 га по АДРЕСА_1 .

У зв`язку з набуттям права власності на перелічені вище приміщення, 30.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до Луцької міської ради із заявою, форми Ф-01 /ІК-209/29/01 у якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,6 га, для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування.

Рішенням Луцької міської ради №10/43 від 28.04.2021 «Про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування на АДРЕСА_1 »:

- припинено на підставі пункту «е» частини першої статті 141 ЗК України ЗАТ «Волинь-Лада» право постійного користування на земельну ділянку площею 0,60 га на АДРЕСА_1 , яка перебуває в постійному користуванні згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 13.06.1995 за №60 (серія ІІ-ВЛ №000431);

- надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,60 га, з земель комунальної власності, згідно із схемою розташування земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подати для розгляду та затвердження у встановленому порядку.

Надаючи оцінку позиціям сторін у даній справі, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України указав, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні цього Суду у справі Занд проти Австрії висловлено думку, що термін судом, встановленим законом у частини першої статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних/господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Разом з тим, суд зазначає, що приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту шостого частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частини 2 статті 20 Господарського кодексу України кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом:

визнання наявності або відсутності прав;

визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання;

припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

присудження до виконання обов`язку в натурі;

відшкодування збитків;

застосування штрафних санкцій;

застосування оперативно-господарських санкцій;

застосування адміністративно-господарських санкцій;

установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

іншими способами, передбаченими законом.

Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами (частина третя3 статті 20 Господарського кодексу України).

Приписами пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно із частини першої статті 127 Земельного кодексу України органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або передають їх у користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту е частини першої статті 141 Земельного кодексу України підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України закріплено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже рішення суб`єкта владних повноважень щодо володіння, користування та розпорядження, прийняті у сфері земельних відносин, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації цього рішення виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України або за статтею 20 Господарського кодексу та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Натомість розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Враховуючи вказане, можна зробити висновок, що в порядку цивільного або господарського судочинства може бути оскаржене таке рішення органу місцевого самоврядування, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, і за результатами його реалізації у фізичної чи юридичної особи виникає право цивільне.

Конституційний Суд України в рішенні від 16.04.2009 №7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому правовий статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права публічно-правового характеру (цивільні чи публічні) вони мають намір реалізувати.

Так, предметом спору у даній справі є оскарження рішення Луцької міської ради від 28.04.2021 №10/43 «Про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування на АДРЕСА_1 », яким:

- припинено на підставі пункту «е» частини першої статті 141 ЗК України ЗАТ «Волинь-Лада» право постійного користування на земельну ділянку площею 0,60 га на АДРЕСА_1 , яка перебуває в постійному користуванні згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею від 13.06.1995 за №60 (серія ІІ-ВЛ №000431);

- надано громадянину ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,60 га, з земель комунальної власності, згідно із схемою розташування земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подати для розгляду та затвердження у встановленому порядку.

Суд зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.03.2018 у справі № 184/2470/13, у постанові від 06.06.2018 у справі №826/631/15.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №536/233/16-ц викладено правовий висновок про те, що розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Таким чином, заявлений у цій справі позов має на меті захист права позивача щодо користування земельною ділянкою на праві постійного користування, площею 1 площею 0,60 га на вул. Кільцевій, 1 у м. Луцьку.

При визначенні підсудності справи суд виходить з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Позивач подав позов з метою захистити своє право користування земельною ділянкою, яке, на його думку, порушено відповідачем.

З огляду на наведене та враховуючи суть спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, цей спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства, за правилами якого можливий одночасний розгляд вимог про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, а також захисту права позивача на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на те, що вирішуваний спір не є публічно-правовим, натомість його належить розглядати у порядку господарського судочинства, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

За приписами частини першої статті 239 КАС України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Беручи до уваги наведену норму, суд роз`яснює позивачу, що він вправі звернутися з позовом до місцевого господарського суду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Відповідно до частини другої статті 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись статтями 238, 239, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного суду України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Закритого акціонерного товариства «Волинь-Лада» (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кільцева, 1) до Луцько міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, 19), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення закрити.

Роз`яснити Закритому акціонерному товариству «Волинь-Лада» право на звернення до суду із зазначеним позовом у порядку господарського судочинства.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.А. Лозовський