Справа № 160/14687/21
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до головного управління ДПС у Дніпропетровській області, у якій позивач просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11 листопада 2020 року №Ф-279818-55У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 35 588,74 грн.;
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 29.09.1999 року позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець, 30.01.2006 року до реєстру був внесений запис про анулювання реєстрації позивача як фізичної особи підприємця, з вказаного часу у ЄДРПОУ відсутні будь-які відомості про неї, як про фізичну особу підприємця, зі змісту сформованої вимоги про сплату боргу не вбачається, за який період нарахований борг, у періоді, у якому контролюючим органом здійснено нарахування сум недоїмки зі сплати єдиного внеску, позивач перебувала у трудових відносинах як найманий працівник та за неї роботодавцем сплачувався єдиний внесок. З дати анулювання реєстрації, як ФОП позивач господарську дліяльність не здійснювала, прибуток від такої діяльності не отримувала. На думку позивача, оскаржувана вимога є протиправною, сформованою без встановлених законом підстав та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Одночасно із позовною заявою позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову, у якій позивач просила зупинити стягнення з неї на підставі вимоги головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11 листопада 2020 року №Ф-279818-55У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 35 588,74 грн. до набрання законної сили рішення у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування вимоги про сплату боргу було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, а саме для надання до суду доказів на підтвердження причин поважності пропуску строку звернення до суду.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, зокрема надано до суду докази на підтвердження причин поважності пропуску строку звернення до суду.
У відповідності до п. 3 ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України дана справа є справою незначної складності та згідно зі ст.ст. 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КА України) за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачем зазначено, що останній не погоджується з твердження позивача стосовно того, що відсутність інформації щодо неї є ЄДР свідчить про відсутність у особи правового статусу фізичної особи-підприємця. У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
З 29.09.1999 року ОСОБА_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець.
30.01.2006 року до реєстру був внесений запис про анулювання реєстрації як фізичної особи-підприємця.
Надані позивачем виписки ПФУ з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5 (дата формування виписки 25.08.2021 року) та за формою ОК-7 (дата формування виписки 25.08.2021 року) містять індивідуальні відомості про позивача, як про застраховану особу, а саме про те, що страхувальниками позивача, як застрахованої особи, протягом 1998 року, 1999 року, 2000 року, 2001 року, 2002 року, 2003 року, 2004 року, 2005 року, 2006 року, 2007 року, 2008 року, 2009 року, 2010 року, 2011 року, 2015 року, 2016 року, 2017 року, 2018 року, 2019 року, 2020 року та 2021 року у відповідних періодах сплачувались страхові внески.
З 01.11.2018 року по теперішній час позивач працює у ТОВ «Дентал Медикал Клінік» на посаді медичної сестри з масажу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача та копією довідки №ДМК001 від 16.08.2021 року, виданої ТОВ «Дентал Медикал Клінік».
Наданою позивачем копією довідки №ДМК001 від 16.08.2021 року, виданою ТОВ «Дентал Медикал Клінік», підтверджується факт нарахування від суми сукупного доходу позивача ЄСВ за період з 01.11.2018 року по 01.03.2020 року та з 01.12.2020 року по 01.07.2021 року. Також з даної довідки вбачається, що у період з 01.04.2020 року по 01.11.2020 року позивач дохід не отримувала, суми ЄСВ не нараховувались у зв`язку із перебуванням позивача у відпустці без збереження заробітної плати у зв`язку з карантином.
Зі змісту вимоги про сплату боргу вбачається, що остання сформована на підставі даних інформаційної системи податкових органів.
Правомірність та обґрунтованість вказаної вимоги є предметом спору у даній справі.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, щ передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.
Відповідно до підпункту 14.1.195 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).
Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:
застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 6 Закону №2464-VI, вказані обов`язки поширюються на фізичних осіб-підприємців.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено того факту, що позивач є платником єдиного внеску як фізична особа - підприємець, факту здійснення позивачем підприємницької діяльності та одержання від неї доходу, як фізичною особою підприємцем.
Натомість, матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач є застрахованою особою, зокрема, починаючи з 01.11.2018 року по теперішній час, відповідні соціальні внески за яку, нараховуються та сплачуються страхувальником роботодавцем.
Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ( параграф 70).
Оскільки встановлені у цій справі обставини свідчать про те, що позивач, зокрема останні три роки (з 01.11.2018 року по дату ухвалення рішення у справі), перебуває у трудових відносинах як найманий працівник та за неї роботодавцем сплачувався єдиний внесок, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не було надано доказів здійснення позивачкою підприємницької діяльності, у цей періоді, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування відповідачем єдиного внеску на соціальне страхування згідно оскаржуваної вимоги.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене та приписи ч. 2 ст. 2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувану податкову вимогу, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, і, як наслідок, виключається правомірне нарахування позивачу будь-яких сум недоїмок зі сплати єдиного внеску за вказаний період.
Враховуючи встановлені вище обставини та надані докази, суд вважає, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області безпідставно нарахувало позивачу єдиний внесок, а тому вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11 листопада 2020 року №Ф-279818-55У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 35 588,74 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, що документально підтверджується квитанцією №219764 від 25.08.2021 року, та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) гривня 00 копійок за подання заяви про забезпечення позову, що документально підтверджується квитанцією №219789 від 25.08.2021 року, а разом 1589 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок.
Отже, враховуючи задоволення основної позовної вимоги та заяви про забезпечення позову, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1589 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст.241-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною та скасувати вимогу головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 11 листопада 2020 року №Ф-279818-55У про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 35 588,74 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук