Справа № 9901/427/21
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2021 року

Київ

справа №9901/427/21

адміністративне провадження № П/9901/427/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Смоковича М. І., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Верховної Ради України, у якому просить: «Зобов`язати ВР усунути бездіяльність і вжити дії щодо усунення проявів катування громади РПЦЗ м. Малин з боку МВС і Уповноваженого ВР з прав людини, та створити парламентську слідчу комісію щодо корупційного нав`язування з 2018 р. МВС ДСНС «ступенів ризику» - всім особам України, без їх відома та оприлюднення».

Щодо мотивів звернення з такими вимогами, то зважаючи на манеру і послідовність викладення у позовній заяві обставин/подій навколо громади РПЦЗ м. Малин, можна зрозуміти, що подання цього позову зумовлено неправомірними і деякою мірою злочинними, зі слів заявниці, діями «МВС через підконтрольне ДСНС» щодо парафіян і священнослужителів Руської православної церкви Закордоном у м. Малин, до якої належить позивачка, а також щодо ГО «Малинське міськвідділення Всеукраїнського об`єднання ветеранів», членкинею якого теж є ОСОБА_1 .

У цій ситуації залучення відповідача до «припинення проявів катування» й припинення описаного нею свавілля з боку органів внутрішніх справ позивач, як можна зрозуміти з написаного, пояснює тим, що «вказані порушення має усунути ВС [Верховний суд], бо ВР [Верховна Рада України] вищевказане ігнорує».

При вирішенні питання про можливість відкриття провадження у справі за цим позовом суд виходив з такого.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За частиною п`ятою статті 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За текстом частини першої статті 4 КАС:

публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС);

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Передовсім потрібно зауважити, що зверненню до адміністративного суду має передувати виникнення публічно-правового спору у значенні наведених положень статті 4 КАС. Крім того, передбачене у статті 55 Конституції України й конкретизоване у процесуальному законі право на звернення до суду має ґрунтуватися не на уявних, а на реальних порушеннях охоронюваних законом прав та інтересів (з боку суб`єкта владних повноважень).

Натомість, аргументи, які навела позивач, ніяким чином не пояснюють суті правовідносин з Верховною Радою України і власне у чому полягає (у чому проявляється) протиправність дій чи бездіяльності відповідача стосовно ОСОБА_1 . Іншими словами, не зрозуміло з якими юридичними фактами чи подіями пов`язано/обумовлено звернення з позовом саме до парламенту і правовідносини якого характеру пов`язують цей орган безпосередньо з позивачем.

В окресленій позивачкою ситуації видається очевидним, що публічно-правового спору безпосередньо між нею і Верховною Радою України (як суб`єктом владних повноважень) не виникало, а отже і права на захист теж (зокрема й у той спосіб, який просить позивач).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Водночас, з уваги на вимоги частини шостої статті 170 КАС, треба додати, що «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З урахуванням написаних вище мотивів, суд дійшов висновку, що цей позов не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства і не підвідомчий судам загальної юрисдикції.

Керуючись статтями 170, 248, 256, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. І. Смокович