Справа № 640/9623/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2021 року м. Київ № 640/9623/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (бул. Дружби Народів, 28,Київ 103,01103, ) визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування довідки,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить суд:

«Визнати протиправними дії Національного агентства з питань запобігання корупції щодо продовження з 10.09.2020 року строку проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра закордонних справ України з питань європейської інтеграції на строк до 30 календарних днів.

Визнати протиправною та скасувати Довідку Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.10.2020 №354/20 «Про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра закордонних справ України з питань європейської інтеграції.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції(01103, м. Київ, бульвар Дружби народів, 28, ) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1816 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.»

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю висновків відповідача про порушення, допущені позивачем, та порушенням встановленого порядку її проведення.

При цьому, позивач стверджує, що в уповноваженої на проведення перевірки особи були відсутні належні підстави для продовження строків відповідної перевірки, а безпосереднє продовження строків здійснено НАЗК всупереч положень передбачених Порядком, а запити направлялися співробітниками відповідача, яких не було уповноважено на проведення перевірки.

Також позивач зазначає, що стверджуючи про фактичну передачу машиномісця № НОМЕР_3 у користування, відповідач мав би запитати у позивача та в подальшому дослідити акт прийому-передачі об`єкту оренди, чого зроблено не було. Позивач зазначає про те, що за актом позивачу місце не передавалося, а відповідачу було повідомлено про те, що даний об`єкт не використовувався позивачем ні станом на 31 грудня, ні більш ніж 182 дні.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з тих підстав, що оскаржуваний документ не є рішенням суб`єкта владних повноважень, тому не порушує прав позивача, продовження строку перевірки декларації здійснене відповідачем у повній відповідності до положень законодавства, а у доповідній записці номер запиту було вказано помилково.

Крім цього, відповідач зазначає, що працівники відповідача, під час оформлення і надсилання за їхнім підписами запитів, виконували обов`язки керівника Управління проведення повних перевірок, тому, у відповідності до приписів Положення про Управління проведення повних перевірок та Інструкції з діловодства відповідача мали на це право.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, на підставі доручення заступника Голови Національного агентства від 13.05.2020 № 100/224/20 «Про проведення повної перевірки декларацій за 2018 рік уповноваженою особою» проведено повну перевірку декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, унікальний ідентифікатор документа - 7c46bl52-a6b2-4210-9f53-547c92fe93e8, поданої 23.03.2020 ОСОБА_1 , заступником Міністра закордонних справ України з питань європейської інтеграції.

В ході перевірки було виявлено факт неподання ОСОБА_1 інформації про об`єкт нерухомості, який перебуває у неї в оренді, а саме: машиномісце № НОМЕР_3 загальною площею 18 м2 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 .

За результатами перевірки декларації позивача, Національним агентством 07.10.2020 складено довідку № 354/20 «Про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра закордонних справ України з питань європейської інтеграції» (далі - Довідка), відповідно до якої встановлено порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), та встановлено ознаки правопорушення, передбаченого ст. 366 1 Кримінального кодексу України.

Розглянувши позовні вимоги, суд висловлює наступну правову позицію.

Щодо тверджень відповідача про те, що спосіб захисту є неналежним, оскільки у вказаному випадку не були порушені права позивача, слід зазначити наступне.

Так, відповідно до вимог статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку з чим, суд наголошує, що наведені висновки в оскаржуваній довідці безпосередньо породжують правові наслідки для позивача. Зокрема, вони є підставою для притягнення суб`єкта декларування до відповідальності.

Щодо дій посадових осіб відповідача.

Порядок проведення перевірки відповідачем врегульовано Порядком проведення контролю та повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом відповідача від 15.04.2020 № 144/20, який був чинним на момент проведення перевірки (далі - Порядок № 144/20).

Відповідно до п. 19 розділу III Порядку № 144/20, повна перевірка повинна бути завершена у строк не більше ніж 120 календарних днів з дня початку строку перевірки.

Днем початку строку проведення повної перевірки декларації вважається наступний робочий день за днем автоматизованого розподілу обов`язку щодо її проведення на уповноважену особу.

За наявності підстав, визначених в цьому Порядку, керівник структурного підрозділу за погодженням із заступником Голови Національного агентства може продовжити строк проведення повної перевірки на підставі обґрунтованої доповідної записки уповноваженої особи, яка здійснює повну перевірку декларації, на загальний сукупний строк не більше ніж 60 календарних днів.

У разі продовження строку повної перевірки його перебіг розпочинається наступного календарного дня після спливу строку.

Як вбачається з матеріалів справи, перевірка декларації ОСОБА_1 проводилась у період з 14.05.2020 по 07.10.2020 року, тобто 120 днів, починаючи з наступного робочого дня після видання доручення заступника Голови Національного агентства від 13.05.2020 № 100/224/20 «Про проведення повної перевірку декларацій за 2018 рік уповноваженою особою» та з продовженням строку проведення перевірки на 30 днів з 10.09.2020 - на підставі п.п. 1 п. 20 розділу III Порядку № 144/20.

Відповідачем були направлені до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз запити від 28.07.2020 № 44-01/36035/20 та від 27.08.2020 № 44-01/44138/20, які додано до відзиву.

10.09.2020 посадовою особою відповідача, на підставі п. 19 розділу III та п.п. 1 п. 20 Порядку № 144/20 було підготовлено доповідну записку № 44-03/14100/20, яку було погоджено у встановленому порядку.

Суд вважає, що сама по собі обставина невірного визначення запиту у доповідній записці не свідчить про відсутність підстав для продовження строку перевірки чи про протиправність дій посадових осіб.

Щодо підписання запитів.

Згідно до п.п.7 п. 4 розділу VI Положення про Управління проведення повних перевірок, яке затверджене наказом Голови Національного агентства від 25.03.2020 № 115/20, керівник Управління в межах своєї компетенції підписує документи, конкретні види яких визначаються Інструкцією з діловодства в Національному агентстві, затвердженої наказом Національного агентства від 03.03.2020 № 80/20 (далі - Інструкція з діловодства).

Так, Інструкція з діловодства, зокрема, встановлює вимоги щодо: документування управлінської інформації та організації роботи з документами, створеними в електронній та паперовій формах, у Національному агентстві, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням; порядку проходження електронного документа з моменту його створення або одержання і до моменту відправлення або передавання до структурного підрозділу апарату Національного агентства, відповідального за ведення архівної роботи. Відповідно до п. 3.20.3 розділу III Інструкції з діловодства листи інформаційного характеру, листи-запити, листи-відповіді на запити, листи-роз`яснення на запити державних органів, Апарату Верховної Ради України, Апарату Офісу Президента України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, народних депутатів України, суб`єктів господарювання незалежно від форми власності та їх посадових осіб, фізичних та юридичних осіб і їх об`єднань підписуються заступниками Голови Національного агентства відповідно до розподілу обов`язків, керівником апарату Національного агентства, заступниками керівника апарату Національного агентства, керівником самостійного структурного підрозділу апарату Національного агентства відповідно до компетенції.

Як вбачається з наданих позивачем запитів, працівники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписували запити в якості виконуючих обов`язки керівника Управління проведення повних перевірок.

Щодо суті порушення, викладеного в оскаржуваній довідці.

В ході перевірки було виявлено факт неподання ОСОБА_1 інформації про об`єкт нерухомості, який перебуває у неї в оренді, а саме: машиномісце № НОМЕР_3 загальною площею 18 м2 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, оскаржувана довідка містить посилання на те, що позивачу згідно з договором оренди квартири та машиномісць від 29.07.2019p., було передано машиномісце №25 у користування з 01.08.2019 по 21.07.2020р.

Згідно з пунктом 17 Порядку, у разі виявлення Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації можливих недостовірних задекларованих відомостей, у тому числі неточної оцінки задекларованих активів, порушення вимог статей 23, 25, 26, 36 Закону, ознак незаконного збагачення або необґрунтованості активів, уповноважена особа направляє відповідному суб`єкту декларування запит з пропозицією надати письмові пояснення та/або копії підтвердних документів відповідно до Закону. Такий запит направляється суб`єкту декларування не пізніше десяти робочих днів до дня завершення основного або продовженого строку проведення повної перевірки.

Суб`єкт декларування має право надати або надіслати за допомогою програмних засобів Реєстру чи електронного зв`язку пояснення, копії документів не пізніше ніж на десятий робочий день з дня отримання відповідного запиту Національного агентства.

Надані суб`єктом декларування письмові пояснення, копії підтвердних документів є обов`язковими до розгляду Національним агентством під час проведення повної перевірки декларації.

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення перевірки відповідачем було направлено позивачу запит від 15.06.2020р. №44-01/24763/20, яким, зокрема, було витребувано у позивача копію договору оренди квартири.

Також, відповідачем було направлено позивачу запити №44-01/36400/20 від 29.07.2020р., та №44-01/48988/20 від 15.09.2020р., яким витребувано у позивача пояснення щодо незазначення у розділі 3 «Об`єкти нерухомості» декларації за 2019 рік відомостей про об`єкт нерухомого майна - машиномісце № НОМЕР_3 загальною площею 18 м2 в підземному паркінгу за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивачем було повідомлено відповідачу, що машиномісцем позивач протягом 2019 року більше 183 днів не користувався, та не користувався станом на 31 грудня 2019 року.

Дані пояснення позивача отримані відповідачем 25.09.20р., та додані до відзиву.

При цьому, оскаржувана довідка містить визначення:

«Пояснення суб`єкта декларування не враховано Пояснення суб`єкта декларування не враховано Національним агентством, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 46 Закону у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.»

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством.

Пунктом 2 частини 1 статті 46 цього Закону визначено, що у декларації зазначаються відомості про об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві приватної власності, включаючи спільну власність, або знаходяться у них в оренді чи на іншому праві користування, незалежно від форми укладення правочину, внаслідок якого набуте таке право.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем, у наданому відзиві, не спростовуються посилання позивача на відсутність акту прийому-передачі об`єкту оренди.

Позивач стверджує, що ним не набуто право користування машиномісцем, посилаючись на умови договору.

Згідно з договором оренди квартири та машиномісць, від 29 липня 2019 року, копію якого було додано відповідачем до відзиву, укладеним між громадянином Великої Британії ОСОБА_4 , від імені якого діяв гр. ОСОБА_5 , та позивачем, в порядку та на умовах, визначених цим договором, орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування майно, що визначено у цьому договорі, а орендар зобов`язується прийняти об`єкт оренди та сплачувати орендодавцеві орендну плату на умовах, встановлених договором.

Пунктом 1.2 вищезазначеного договору об`єкт оренди було конкретизовано наступним чином:

«Орендодавець надав в оренду, а орендар прийняв в оренду наступний об`єкт оренди:

Квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , загальна площа: 158,7 м. кв., надалі за текстом - Помешкання, Мебльована та з обладнанням, список який викладений у Додатку №1, надалі за текстом - Майно.

Разом з помешканням Орендодавець надав у користування 1 машиномісце в підземному паркінгу за адресою АДРЕСА_4 . Машиномісце №

надалі за текстом - Машиномісця»

Суд звертає увагу на відсутність визначення номеру машиномісця, яке передавалось позивачу в договорі.

За умовами п.4.1 розділу 4 договору від 29.07.19р., передача у тимчасове платне користування об`єкта оренди разом з майном від орендодавця до орендаря та його подальше повернення після користування орендарем до орендодавця здійснюється на підставі підписання акту прийому - передачі об`єкту оренди.

Як вбачається з відзиву, відповідачем у позивача такого акту не витребовувалось. Натомість, позивачем додано до позову акт передачі від 1 серпня 2019 року. За змістом даного договору позивачу передано об`єкт оренди та брелок від паркінгу.

Отже, ні договір, ні акт приймання - передачі не містять відомостей про передачу позивачу конкретно визначеного місця на паркінгу.

Відповідач зазначає про порушення позивачем приписів вимог Закону України «Про запобігання корупції» при поданні декларації за 2019 рік, тобто користування позивачем певним нерухомим майном протягом 29.07.2019p. - 31.12.2019р., та не зазначення про це в декларації.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Отже, вирішення даної справи залежить від доведеності відповідачем порушення, допущеного позивачем при поданні декларації за 2019 рік - наявності у відповідача в користуванні нерухомого майна протягом 29 липня 2019 року - 31 грудня 2019 року.

З урахуванням вищезазначених умов договору, якими передбачено складання акту приймання - передачі, та не визначено номер паркомісця, обставини відсутності номеру та будь - яких інших посилань на передачу та ідентифікуючі ознаки паркомісця в акті приймання передачі, такими доказами, на думку суду, могли бути будь - які інші дані, передбачені главою 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд звертає увагу на те, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, має широкий перелік можливостей, визначених приписами Закону України «Про запобігання корупції», для отримання таких даних як в процесі перевірки, так і в процесі розгляду справи.

Натомість, відповідачем жодного з таких доказів не надано, а всі обґрунтування наявності у позивача в користуванні майна, зводяться до посилання на умови наведених вище положень договору.

З огляду на вищенаведене, суд доходить висновків що позов підлягає частковому задоволенню, в частині визнання протиправною та скасування довідки Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.10.2020 №354/20 «Про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра закордонних справ України з питань європейської інтеграції».

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд констатує, що відповідачем не було надано передбаченого частиною сьомою статті 134 КАС України клопотання про зменшення судових витрат, або письмових заперечень стосовно неспівмірності витрат, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості проаналізувати такі доводи та надати їм правову оцінку.

Судові витрати, відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, підлягають покладенню на відповідача, з огляду на часткове задоволення вимог, пропорційно.

З огляду на викладене та керуючись вимогами ст.ст. керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати довідку Національного агентства з питань запобігання корупції від 07.10.2020 №354/20 «Про результати проведення повної перевірки декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після звільнення за 2019 рік, поданої ОСОБА_1 , заступником Міністра закордонних справ України з питань європейської інтеграції».

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч ) грн. відшкодувати на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з питань запобігання корупції (бул. Дружби Народів, 28,Київ 103,01103, ) .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян