Справа № 520/15035/21
Суддя: Кухар М.Д.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Харків
21 жовтня 2021 р. № 520/15035/21
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Кухар М.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 та невиплату в день виключення зі списків частини (18.02.2021року) компенсації за не отримане речове майно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати суду та позивачу Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 станом на 18.02.2021 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати суду та позивачу Довідку - розрахунок про середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останніх місяці, які передують 18.02.2021 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (Місце знаходження: АДРЕСА_3 ; Код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКНН: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) грошову компенсацію за не отримане речове майно, згідно Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 станом на 18.02.2021 року.

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 (Місце знаходження: АДРЕСА_3 ; Код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКНН: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 18 лютого 2021 року по день фактичного розрахунку (день зарахування на картковий рахунок Позивача грошової компенсації за не отримане речове майно).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що відповідач -ВЧ НОМЕР_2 у день звільнення позивача з військової служби 18.02.2021 року і по теперішній час Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі станом на 18.02.2021 року - йому не видав, грошова компенсація за не отримане речове майно виплачена не була.

Позивач зазначає також, що відповідачем з часу видання наказу про звільнення і до часу виключення зі списків частини повністю не проведено з ним повного розрахунку при звільненні з військової служби, а саме: не виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно, а тому вважає, що він має право на стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні до повного розрахунку, тобто з 18.02.2021 року по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі. Копія ухвали направлена сторонам по справі та отримана ними.

Представник відповідача у наданому до суду відзиві на позов проти заявленого позову заперечував та зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилкових висновках. Представником відповідача вказано, що компенсація вартості за не отримане речове майно не входить до структури грошового забезпечення військовослужбовця, виплачується у визначених законодавствах випадках, у зв`язку з чим невиплата компенсації у день звільнення, а після надходження відповідних бюджетних видатків, не може розцінюватися як підстава для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також представником відповідача вказано, що при нарахуванні грошової компенсації за окремим видами речового майна, необхідно обов`язково враховувати такі складові як момент виникнення права на отримання майна, норму належності, термін експлуатації, ціна на час набуття права, кількість предметів належних до видачі та термін який минув з останнього моменту отримання предмети речового майна. Тобто при визначенні суми, що підлягає до виплати важливо звертати увагу на момент, коли у військовослужбовця виникає право на отримання відповідного речового майна та ціна на дане майно в момент виникнення права відповідно до вищевказаних розрахунків що затверджені наказами АДПСУ від 11.02.2017 року №33, від 06.01.2018 року №30 та від 30.01.2019 року №22.

Просив суд у задоволенні адміністративного позову гр. ОСОБА_1 відмовити.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , в період з 02.08.2019 року по 18.02.2021 року проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Збройних Сил України (надалі - ВЧ НОМЕР_2 ).

Згідно п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення його з військової служби за станом здоров`я, та рапорт на видачу Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі станом на 18.02.2021 року (згідно постанови КМУ від 16.03.2016 року № 178) та виплату грошової компенсації за не отримане речове майно, у зв`язку із звільненням з військової служби.

Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 18.02.2021 року № 33-РС (по стройовій частині) позивача було звільнено з військової служби у відставку відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» статті 26 пункту першого підпунктом «Б» ( за станом здоров`я), виключено зі списків особового складу військової частини, усіх видів забезпечення з 18.02.2021 року і направлено для зарахування на військовий облік до Новобаварського ОРТЦК та СП м. Харкова.

Однак, ВЧ НОМЕР_2 у день звільнення ОСОБА_1 з військової служби 18.02.2021 року і по теперішній час вищезазначену Довідку позивачу не видав, грошова компенсація за не отримане речове майно виплачена позивачу не була.

Згідно Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» ОСОБА_1 13.04.2021 року звернувся до відповідача із вимогою про виплату йому грошової компенсації за не отримане речове майно.

Як встановлено за матеріалами справи, 13.04.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом щодо надання йому документів, зокрема, Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 станом на 18.02.2021 року.

Вищезазначені вимога та запит були надіслані відповідачу рекомендованим листом Укрпошти від 13.04.2021 року №297, який був отриманий ВЧ НОМЕР_2 14.04.2021 року, що підтверджено Повідомленням про вручення поштового відправлення Укрпошти від 14.04.2021 року №297, але відповіді від відповідача позивачем не отримано.

Зазначений запит та лист були отримані відповідачем 14.04.2021 року, що підтверджено Повідомленням про вручення поштового відправлення Укрпошти від 14.04.2021 року №297, але відповіді від відповідача позивачем не отримано.

15.06.2021 року ОСОБА_1 повторно був надісланий запит щодо надання йому публічної інформації, який був отриманий відповідачем 18.06.2021 року, що підтверджено Повідомленням про вручення поштового відправлення Укрпошти від 18.06.2021 року №42, проте відповіді від ВЧ НОМЕР_2 ОСОБА_1 знову не отримав.

Як встановлено за матеріалами справи, 05.07.2021 року ОСОБА_1 був надісланий лист із заявою про виплату грошової компенсації за не отримане речове майно на свій картковий рахунок. Зазначена заява була отримана відповідачем 13.07.2021 року, що підтверджено Повідомленням про вручення поштового відправлення Укрпошти від 13.07.2021 року №250, але відповіді від відповідача позивачем не отримана.

13.07.2021 року ОСОБА_1 повторно був надісланий лист - вимога про виплату йому грошової компенсації за не отримане речове майно та виплату середньомісячного грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні (18.02.202Іроку) по день фактичного розрахунку (зарахування на свій картковий рахунок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно).

Зазначений лист був отриманий відповідачем 14.07.2021 року, що підтверджено Повідомленням про вручення поштового відправлення Укрпошти від 14.07.2021 року №419, але відповіді позивач знову не отримав.

Вважаючи свої права порушеними ОСОБА_1 звернувся за захистом своїх прав з даним позовом до суду.

По суті спірних правовідносин судом зазначається наступне.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20 грудня 1991 року визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до приписів ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2011-XIІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Вдповідно до ч.1 ст. 9-1 Закону №2011-XIІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1, 8 розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 р. за № 768/28898 (далі за текстом - Інструкція №232), ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці). Військовослужбовцям речове майно особистого користування та інвентарне майно видається за встановленими нормами і порядком, визначеними цією Інструкцією.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції №232 офіцери, прапорщики, мічмани набувають права на отримання речового майна за встановленими Нормами одночасно з присвоєнням їм першого офіцерського звання чи військового звання прапорщик або мічман. Наступна видача предметів речового майна вказаним категоріям військовослужбовців проводиться після закінчення встановлених строків носіння раніше отриманих речей.

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції №232 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до абз. 1 п. 236 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення), з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Пунктом 242 Положення передбачено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Абзацом третім пункту 242 Положення встановлено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16 березня 2016 року затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (далі по тексту - Порядок №178).

Пунктом 4 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до п. 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Наказом Міністерства оборони України №232 від 29.04.2016 року затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, згідно з п. 4 розділу ІІІ військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Відповідно до вимог ст. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Тобто, законодавством України передбачено право вибору військовослужбовця, який звільняється зі Збройних Сил України, отримати речове майно в натурі або грошову компенсацію за нього.

Зазначене право не може бути обмежено, скасовано або змінено відповідачем на власний розсуд без передбачених законом підстав.

В свою чергу, обов`язок відповідача щодо виплати компенсації виникає з моменту реалізації права позивачем шляхом висловлювання побажання щодо їх реалізації. Таким чином зазначені гарантії реалізуються за відповідним зверненням (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу, у тому числі, командира (начальника) військової частини про розмір грошової компенсації згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

В даному випадку позивач має право на грошову компенсацію замість не отриманого речового майна. Так, позивачем подано за місцем військової служби відповідний рапорт перед звільненням та заяву після звільнення з лав Збройних сил України.

Проте, відповідачем довідку-розрахунок про речове майно, що належить до видачі позивачу при звільнені, не надано..

Доказів надання такої довідки та виплату не отриманого речового майна - матеріали справи не містять та відповідачем таких доказів до суду не надано.

З огляду на викладене, суб`єктом владних повноважень порушено право позивача, передбачене ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постановою КМУ №178 від 16 березня 2016 року у зв`язку із тим, що грошову компенсацію позивачу за не отримане речове майно не виплачено.

Таким чином, Військовою частиною НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно, а також ненадання Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 станом на 18.02.2021 року.

Крім того, за матеріалами справи судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про надання ОСОБА_1 Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі станом на 18.02.2021 року.

Проте, відповіді на свої заяви позивачем не отримано, доказів надсилання такої довідки відповідачем до матеріалів справи не надано. З огляду на що, суд приходить до висновку про те, що ВЧ НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність щодо не направлення такої Довідки про вартість речового майна позивачу.

Згідно з частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Фактично суд зв`язаний предметом і розміром заявлених особою вимог, проте може вийти за межі вимог адміністративного позову у випадках, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Вихід за межі позовних вимог можливий у випадку помилкового обрання особою неналежного способу захисту порушеного права, у цьому випадку можливо на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вийти за межі позовних вимог та застосувати той спосіб захисту порушеного права позивача, який відповідає фактичним обставинам справи і відновлює порушене право особи. Фактично, необхідною передумовою застосування частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність, з метою повного захисту прав і інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання ОСОБА_1 Довідки про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу станом на 18.02.2021 року.

З огляду на викладене, суд для належного відновлення порушених прав позивача вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в даній частині шляхом зобов`язання військової частини надати Довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 станом на 18.02.2021 року та нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за не отримане речове майно станом на день звільнення позивача.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток, виходячи з останнього грошового забезпечення, за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Положеннями Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

Щодо питання наявності у позивача права на стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, компенсація за не отримане речове майно не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки, закупівля речового майна здійснюється незалежно від виплати грошового забезпечення і лише при незабезпеченні військовослужбовця речовим майном, відповідно до п. 7 Порядку № 178 здійснюється виплата грошової компенсації.

Тобто, компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця.

Таким чином, предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення).

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 по справі №620/1982/19 (провадження № К/9901/33237/19).

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

На підставі наведених вище обставин, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені (невиплата компенсації за речове майно).

Відповідно і вимоги заявленого позову щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 надати суду та позивачу Довідку - розрахунок про середньомісячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за два останніх місяці, які передують 18.02.2021 року - є такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням встановлених фактів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення інших витрат позивачем не надано.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 97 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не отримане речове майно.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України щодо не проведення повного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 та невиплати в день виключення зі списків частини (18.02.2021року) компенсації за не отримане речове майно.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 Збройних Сил України, яка полягає у ненаданні ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна станом на 18.02.2021 року, що належить до видачі позивачу.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна станом на 18.02.2021 року, що належить до видачі позивачу.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (Місце знаходження: АДРЕСА_3 ; Код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 (РНОКНН: НОМЕР_1 ; місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) грошову компенсацію за не отримане речове майно, що належить до видачі ОСОБА_1 станом на 18.02.2021 року.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку, передбаченому п.п. 15.5. п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів, з дня його проголошення .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 жовтня 2021 року.

Суддя Кухар М.Д.