Справа № 380/8755/21
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 жовтня 2021 року справа №380/8755/21
провадження № П/380/8886/21
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючої судді Крутько О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шведа Б.В.,
представника позивача Гальчинського С.О.,
представника відповідача Катревич Н.А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу
до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), у якому заявлено позовні вимоги: визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 на день виключення із списків особового складу та усіх видів забезпечення 07.02.2020 у зв`язку із звільненням з військової служби; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за період із 08.02.2020 до повного фактичного розрахунку по 22.04.2021.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на день виключення позивача зі списків особового складу військової частини позивач не був забезпечений повністю грошовим забезпеченням, остаточний розрахунок при звільненні був з ним проведений лише 23.04.2021 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі № 380/7704/20. Позивач покликається на ст. 116 та ст. 117 Кодексу законів про працю України та стверджує, що має право на виплату середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 08.02.2020 по 22.04.2021, тобто до повного фактичного розрахунку.
Ухвалою від 07.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі.
31.08.2021 відповідно до ухвали призначено судове засідання під час розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від 14.09.2021
14.09.2021 відкладено розгляд справи на 19.10.2021.
Відповідач не погодився з заявленими позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що обов`язок щодо проведення розрахунку за всіма видами належного ОСОБА_1 грошового забезпечення на день звільнення був у Західного регіонального управління ДПС (військової частини № НОМЕР_2 ), у якому позивач перебував на фінансовому забезпеченні; на день виключення 06.02.2020 позивача зі списків військової частини НОМЕР_2 , спору між позивачем і відповідачем щодо виплачених сум не було.
Відповідач покликається на пропуск позивачем строку звернення до суду та просить залишити позовну заяву без розгляду.
Розглянувши клопотання відповідача суд врахував, що позивач звернувся з цим адміністративним позовом 24.05.2021, тобто через 1 місяць після проведення остаточного розрахунку належних позивачу при звільненні сум, тому у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.
Судом встановлено, що наказом Голови Державної прикордонної служби України від 29.01.2020 № 92-ОС полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом г (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.02.2020 № 47-ОС виключено із 07.02.2020 із списків особового складу, усіх видів забезпечення регіонального управління.
Під час проходження військової служби в Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України та звільнення в запас ОСОБА_1 перебував на речовому забезпеченні у ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ).
Не погодившись з розрахунком компенсації за речове майно позивач звернувся до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі № 380/7704/20 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати при звільненні ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна, до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби, а також не за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 №41 Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військову частину НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з відрахуванням раніше проведених виплат грошову компенсацію за належне, але неотримане протягом проходження військової служби, речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою кабінету Міністрів від 13.03.2016 №178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна, до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів обмундирування визначеними станом 01.01.2020 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 №41 Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації.

На виконання зазначеного рішення відповідач 08.12.2020 здійснив перерахунок грошової компенсації за неотримане речове майно та 23.04.2021 згідно довідки-розрахунку від 11.05.2021 виплачено позивачу донараховану суму компенсації у розмірі 19881,60 грн.

Позивач вважає, що після отримання вказаної суми грошової компенсації за неотримане речове майно у нього виникло право на отримання середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року у справі №21-1765а15 зазначав, що аналіз статей 116-117 КЗпП України дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 було висловлено правову позицію, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішенні питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців неодноразово викладено Верховним Судом, зокрема у постановах від 30 квітня 2020 року у справі №140/2006/19, від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 20 січня 2021 року у справі № 200/4185/20-а, від 20 січня 2021 року у справі № 240/12238/19, від 05 березня 2021 року у справі № 120/3276/19-а, від 31 березня 2021 року у справі № 340/970/20

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 06.02.2020 № 47-ОС виключено із 07.02.2020 із списків особового складу, усіх видів забезпечення регіонального управління.

Станом на день звільнення 07.02.2020 відповідач не виплатив позивачу компенсацію за речове майно. Згідно довідки військової частини від 07.09.2020 № 497 ОСОБА_1 виплачено компенсацію за речове майно у розмірі 15784,26 грн. А на виконання рішення суду 08.12.2020 проведено перерахунок грошової компенсації за неотримане речове майно та 23.04.2021 згідно довідки-розрахунку від 11.05.2021 виплачено позивачу донараховану суму компенсації у розмірі 20184,37 грн., тобто відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України.

Отже, період затримки розрахунку при звільненні становить з 08.02.2020 (наступний день після звільнення) по 22.04.2021 (попередній день до отримання належних при звільненні сум) - 440 днів.

Згідно з копіями особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2019 р. та 2020 р. грошове забезпечення позивача за останні 2 місяці перед звільненням становило: у грудні 2019 р. - 28588,11 грн., у січні 2020 р. 33028,11 грн. Отже, середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 993,81 грн. (61616,22:62).

Розмір середнього грошового забезпечення позивача за період затримки розрахунку при звільненні зі служби з 08.02.2020 по 22.04.2021 становить 437276,4 грн. (993,81*440).

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 є неспівмірним у співвідношенні до невиплаченої суми грошової компенсації за неотримане речове майно.

Питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України заробітку, неодноразово досліджувалося Великою Палатою Верховного Суду. Так, у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. При цьому, за висновком Великої Палати Верховного Суду якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду взяла до уваги, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній у постанові підсумувала, що з огляду на мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зменшення судом розміру означеного середнього заробітку, передбаченого статтею 117 КЗпП України, має залежати від розміру недоплаченої суми, належної працівникові при звільненні.

Мета відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Тож, саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Ці висновки підтримані Великою Палатою Верховного Суду і у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи задоволено позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком (розміром грошового забезпечення) та інших конкретних обставин справи.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат склав 704824,86 грн. (668856,23+35968,63), з яких не виплачена на день звільнення сума грошової компенсації за неотримане речове майно 35968,63 (15784,26+20184,37- нараховані суми) 5,10% , інші виплати 668856,23 грн. 94,90%

Середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 08.02.2020 по 22.04.2021 становить 437276,4 грн.

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні у сумі 22301,1 грн. (5,10%* 437276,4)

Згідно з положеннями статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на очевидну неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 22301,1 грн.

Оскільки саме відповідач несвоєчасно виплатив позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно, то саме ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) зобов`язана виплатити позивачу вищевказану суму середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки повного розрахунку при звільненні за період з 08.02.2020 по 22.04.2021 у розмірі 22301,1 грн. В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Оскільки позивач при поданні позову судовий збір не сплачував, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 72-77, 90, 94, 242-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

В И Р І Ш И В :
Позов задоволити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку при звільненні з 08.02.2020 по 22.04.2021 у розмірі 22301,1 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.10.2021.

Суддя Крутько О.В.