Справа № 640/5028/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5028/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шулежко В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг» до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб: ОСОБА_1 , Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Геращенка Володимира Васильовича, про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України та ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг» (далі - позивач, ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг») звернулося у суд з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач, МЮ України), треті особи: ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1 ), Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Геращенко Володимир Васильович, про визнання протиправним і скасування наказа від 04 лютого 2020 року та зобов`язання відповідача вчинити дії щодо поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів, унесених на підставі рішення, яке скасоване оскаржуваним наказом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 позов задоволено частково.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач та третя особа ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги МЮ України зазначає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, а провадження в справі закрити.

Апелянт ОСОБА_1 наголошує на тому, що висновки суду про допущення відповідачем процедурних порушень під час прийняття спірного наказа є помилковими та спростовуються наявними у справі доказами. Указує, що оскаржуваний наказ відповідає нормам законодавства та прийнятий на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації за результатами розгляду його скарги. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзивах на апеляційні скарги позивач наголошує на законності та обґрунтованості рішення місцевого суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін і третьої особи, дослідивши матеріали справи та доводи скарг, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу відповідача потрібно задовольнити, апеляційну скаргу третьої особи - задовольнити частково, а рішення суду - скасувати із закриттям провадження в справі, з наступних підстав.

Як убачається із матеріалів справи, звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг» наголошує, що оскаржуваний наказ МЮ України прийнято протиправно та з порушенням приписів статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження».

Зокрема, скаргу розглянуто з порушенням визначеного законом терміну, а за результатами розгляду відповідачем вирішено питання, які не належать до компетенції останнього.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем розглянуто скаргу з порушенням вимог Порядка розгляду скарг у сфері державної реєстрації та Положення про Комісію з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України та статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку адміністративного судочинства.

Частина 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України регламентує необхідність справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За правилами пункта 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Зі змісту пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України випливає, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону окреслюється перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій. Викладене, на переконання судової колегії, підтверджує відсутність в адміністративних судів правових підстав для вирішення питань про право у межах оскарження таких дій, рішень чи бездіяльності.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Утім, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з наказом МЮ України від 04 лютого 2020 року №375/5 «Про скасування рішення».

Матеріали справи свідчать, що на час подання скарги ОСОБА_1 11 жовтня 2019 року позивач по справі був власником нерухомого майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду скарги відповідачем прийнято рішення про скасування записів у Державному реєстрі нерухомого майна про належність означеного нерухомого майна ТОВ «Гроуф Капітал Факторинг».

Тобто позовні вимоги заявлено на поновлення порушеного речового (майнового) права позивача.

Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття позивачем права власності на нерухоме майно і можуть впливати на майнові права та інтереси учасників справи, судова колегія приходить до висновку, що, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, такий спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між учасниками справи, є господарсько-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право корпоративне.

Варто вказати, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її корпоративних (майнових) прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчої-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речове право, то спір стосується корпоративного (цивільного) права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 червня 2019 року в справі № 821/1504/17 та Верховного Суду, викладеним у постанові від 30 вересня 2020 року в справі №640/6930/19.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За змістом частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду та закриття провадження в справі.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2021 року скасувати.

Провадження в справі закрити.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Гроуф Капітал Факторинг», що розгляд його вимог віднесено до цивільної юрисдикції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 20 жовтня 2021 року.)