Справа № 520/15585/21
Суддя: Супрун Ю.О.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 жовтня 2021 року Справа № 520/15585/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Супрун Ю.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (Північне шосе, буд. 25, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69032, ) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі за текстом - ФОП ОСОБА_1 ) - звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (надалі за текстом ГУ Держпраці у Запорізькій області), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу від 02.08.2021 №1.

Крім того просить стягнути на користь ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області ().

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачем, на думку позивача, протиправно винесено постанову про застосування штрафних санкцій, оскільки при проведенні перевірки відповідачем порушено порядок її проведення, адже про початок такої перевірки ФОП ОСОБА_1 повідомлена не була. Позивач стверджує, що є розповсюджувачем сонцезахисних окулярів, а не виробником (виготовлювачем продукції) відповідно до Закону України «Про ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції». Також позивач зазначив, що на виконання запиту відповідача надав усі необхідні документи та матеріали щодо продукції, яка реалізується, а саме: копію видаткової накладної, копію висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, пам`ятку для споживача щодо сонцезахисних окулярів, сертифікати відповідності та декларацію.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі відповідно до положень п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача - ГУ Держпраці у Запорізькій області, 16.09.2021 надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначив, що у ході перевірки характеристик продукції виявлено порушення: на окулярах сонцезахисних в асортименті (№№ 169127, 169129, 169260) відсутність знаку відповідності технічному регламенту ЗІЗ, не надана супровідна документація, що має додаватися до відповідної продукції (зокрема інструкції щодо застосування продукції), етикетки, маркування, які зафіксовано в акті перевірки характеристик продукції від 18.06.2021 № 259. Крім того, відповідач зазначив, що 19.07.2021 позивачем не надано підтверджуючих документів, які встановлюють відповідність встановленої продукції технічному регламенту засобів індивідуального захисту за період реалізації продукції, тим самим не виконав в повному обсязі корегувальні (обмежувальні заходи), а тому постанова ГУ Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу від 02.08.2021 № 1 є законною.

Скориставшись правом на надання відповіді на відзив від 23.09.2021, позивач зазначив, що відповідач, крім зазначених ним заперечень у відзиві, визнав інші численні доводи адміністративного позову правомірним, та не став заперечувати проти таких обставин.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 28.01.2019 набув статус суб`єкта господарювання - фізичної особи-підприємця, з основним видом діяльності: роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань міститься запис номер 0223170.

Позивачем 01.09.2019 укладено договір суборенди № ІСГ-20/446 з ТОВ «ІСТ СОЛЮШН ГРУП», згідно якого йому надано в суборенду частину нежитлового приміщення, розташованого в торгівельному комплексі за адресою: АДРЕСА_2 .

У період з 16.06.2021 по 18.06.2021 на підставі наказу ГУ Держпраці у Запорізькій області від 15.06.2021 № 1258 та направлення на проведення перевірки від 15.06.2021 № 259 посадовою особою ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено планову перевірку характеристик продукції ФОП ОСОБА_1 ..

Предметом перевірки є засоби індивідуального захисту окуляри сонцезахисні, артикули: 169125, 169127, 169129, 169260. Підставою для проведення перевірки є секторальний план державного ринкового нагляду на 2021 рік.

За результатами проведення перевірки складено акт перевірки характеристик продукції від 18.06.2021 № 259, у якому зазначено порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки (детальний опис порушень) та посилання на нормативно-правовий акт чи нормативний документ, вимоги якого порушено).

Судом встановлено, в акті перевірки від 18.06.2021 № 259 міститься запис: "актом ознайомлений і один примірник отримав 18.06.2021 ОСОБА_2 ".

За результатами планової перевірки характеристик продукції прийнято рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів від 18.06.2021 № 259 та посадовою особою ГУ Держпраці у Запорізькій області складено протокол та № 1/259 від 19.07.2021 про виявлені порушення вимог Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» та Законом України «Про загальну безпечність нехарчової продукції». Окрім того, встановлено термін виконання зазначеного рішення 19.07.2021.

Позивачем рекомендованим поштовим відправленням № 187 на адресу відповідача надіслано: копію видаткової накладної №17-1 від 17.05.2021, копію висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 28.02.2020 №12.2-18-3/29153, пам`ятку для споживача щодо експлуатації сонцезахисних окулярів.

Зазначений лист з додатками отримано відповідачем 16.07.2021, про що свідчить трекінг - роздруківка форми пошуку при відстеженні рекомендованого поштового відправлення 187 на сайті Укрпошти.

Також, з тексту позовної заяви, 19.07.2021 надано через канцелярію ГУ Держпраці у Запорізькій області лист з відповідною копією декларації від 19.07.2021 про відповідність засобу індивідуального захисту вимогам Технічного регламенту та копію сертифікату відповідності на окуляри сонцезахисні: артикули 169125, 169127, 169129, 169269, терміном дії з 17.07.2021 до 18.07.2022, згідно яких спірні сонцезахисні окуляри відповідають Технічному регламенту №761.

ГУ Держпраці у Запорізькій області від 02.08.2021 винесено постанову про накладення штрафу № 1. Згідно з зазначеною постановою за результатами розгляду справи щодо виявлених порушень встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 порушив вимоги п. 3 ч. 4 ст. 44 ЗУ «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», не виконавши рішення щодо усунення формальної невідповідності характеристик продукції (окуляри сонцезахисні в асортименті), надана декларація про відповідність не відповідає вимогам Технічного регламенту ЗІЗ, на продукції не має знака відповідності Технічного регламенту, не надано супровідної документації, що має додаватися до відповідної продукції (зокрема, інструкції щодо користування продукцією).

Тобто відповідачем не прийняті до уваги усунення, надані ФОП ОСОБА_1 від 12.07.2021 та 19.07.2021, а таким чином постановою від 02.08.2021 № 1 накладено штраф на ФОП ОСОБА_1 у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 34000 грн..

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом за для захисту своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (надалі по тексту - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Законом України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» від 02.12.2010 № 2735 (надалі по тексту - ЗУ № 2735) визначено, що державний ринковий нагляд (надалі по тексту - ринковий нагляд) - це діяльність органів ринкового нагляду з метою забезпечення відповідності продукції встановленим вимогам, а також забезпечення відсутності загроз суспільним інтересам.

За правилами статті 3 Закону № 2735 законодавство України про державний ринковий нагляд і контроль продукції складається з цього Закону, Закону України «Про загальну безпечність нехарчової продукції», інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини в цій сфері, у тому числі технічних регламентів.

За змістом частини 1 та частини 2 статті 10 Закону №2735, ринковий нагляд здійснюється органами ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності. Сфери відповідальності органів ринкового нагляду включають види продукції, що є об`єктами технічних регламентів, і можуть включати види продукції, що не є об`єктами технічних регламентів.

Згідно з підпунктом 21 пункту 4 Положення про Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого: - здійснює державний ринковий нагляд у межах своєї відповідальності.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (надалі по тексту - Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) - дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного нагляду, податкового контролю, митного контролю, державного експортного контролю (крім здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами космічної діяльності України приватної форми власності законодавства про космічну діяльність в Україні), контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного нагляду на ринках фінансових послуг, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення, державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг, державного ринкового нагляду та контролю нехарчової продукції, державного нагляду за дотриманням вимог безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону № 2735 з метою здійснення ринкового нагляду органи ринкового нагляду в межах сфер їх відповідальності, серед іншого: проводять перевірки характеристик продукції, в тому числі відбирають зразки продукції та забезпечують проведення їх експертизи (випробування); приймають у випадках та порядку, визначених цим Законом, рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів, здійснюють контроль стану виконання суб`єктами господарювання цих рішень; вживають у порядку, визначеному цим та іншими законами України, заходів щодо притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушень вимог цього Закону та встановлених вимог.

Щодо посилання позивача щодо підписання направлення на проведення перевірки від 15.06.2021 №259 громадянином ОСОБА_3 без зазначення того, чи це керівник, чи заступник керівника, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 5 статті 23 ЗУ № 2735, перевірки характеристик продукції проводяться на підставі наказів органів ринкового нагляду та направлень на проведення перевірки, що видаються та оформлюються відповідно до цього Закону. У разі одержання інформації про надання на ринку продукції, що становить серйозний ризик, відповідні накази та направлення видаються і оформлюються невідкладно.

Відповідно до частини 1, 2 статті 231 ЗУ №2735, для здійснення планової або позапланової перевірки характеристик продукції орган ринкового нагляду видає наказ, який має містити предмет перевірки (найменування виду (типу), категорії та/або групи продукції), найменування та адресу об`єкта, де розміщується продукція.

На підставі наказу оформляється направлення на проведення перевірки, яке підписується керівником органу ринкового нагляду або його заступником із зазначенням його прізвища, імені та по батькові і засвідчується печаткою відповідного органу.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 24 ЗУ №2735, органи ринкового нагляду проводять перевірки характеристик продукції у її розповсюджувачів, планові - згідно із секторальними планами ринкового нагляду.

Суд зазначає, що оскарження направлення, або його невідповідність вимогам чинного законодавства не є предметом даного позову, проте суд констатує про невідповідність змісту окресленого направлення, вимогам наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 19.04.20219 № 667 в частині відсутності зазначеної відповідної посадової особи.

Позивач зазначає, що не отримав направлення на проведення перевірки від 15.06.2021 № 259, не ознайомлений з актом від 18.06.2021, оскільки відповідач ознайомив неналежну особу. З зазначеного акту вбачається, що ОСОБА_2 з актом ознайомлений, отримав його примірник.

Проте, ні відповідачем, ні позивачем не надано жодного належного доказу, що ОСОБА_2 є представником, або не є представником позивача.

Частинами 8, 9 ст. 20 №2735 секторальні плани ринкового нагляду затверджуються відповідними органами ринкового нагляду не пізніше 1 грудня року, що передує плановому.

Секторальні плани ринкового нагляду та зміни до них не пізніше трьох робочих днів з дня їх затвердження оприлюднюються шляхом опублікування у друкованому засобі масової інформації відповідного органу ринкового нагляду (у разі його відсутності - у друкованому засобі масової інформації, визначеному цим органом) та шляхом розміщення на офіційному веб-сайті відповідного органу ринкового нагляду, а в разі потреби - також в інший спосіб.

Згідно зі ст.10 Закону №877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), зокрема, якщо:

- державний нагляд (контроль) здійснюється з порушенням передбачених законом вимог щодо періодичності проведення таких заходів;

- посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону;

- органом державного нагляду (контролю) не була затверджена та оприлюднена на власному офіційному веб-сайті уніфікована форма акта, в якій передбачається перелік питань залежно від ступеня ризику.

Щодо доводів позивача стосовно проведення відповідачем перевірки під час дії карантину та заборону проведення перевірок.

Дію карантину введено постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» продовження дію карантину з 19 грудня 2020 року до 28 лютого 2021 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2021 № 405 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 30.06.2021.

Абзацом 1 п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено встановлення мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Законом України № 533-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», передбачено, що тимчасово, по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID19), але не раніше 30 червня 2020 року, забороняється проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, крім державного нагляду (контролю): за діяльністю суб`єктів господарювання, які відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику; у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (пункт 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення»).

Згідно з підпунктом 21 пункту 4 Положення про Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань, серед іншого: - здійснює державний ринковий нагляд у межах своєї відповідальності, тобто положення зазначених нормитивно-правових актів також стосується відповідача.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2021 № 611 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» продовжено дію карантину до 31.08.2021.

11 серпня 2021 року Кабінетом Міністрів України прийнято рішення про продовження адаптивного карантину, а також продовження режиму надзвичайної ситуації до 1 жовтня 2021 року.

Під дію мораторію, передбаченою вказаною нормою Податкового кодексу України попадають планові перевірки.

Так, планову перевірку ГУ Держпраці у Запорізькій області проведено у період з 16.06.2021 по 18.06.2021, що підпадає під дію карантину. Крім того, суд зазначає відповідачем не здійснено сповіщення позивача про перевірку, будь-яких доказів або спростування відповідачем не надано. Таким чином, враховуючи мораторій на проведення перевірок у зазначений період та неналежне сповіщення про перевірку позивача, суд проходить до висновку про незаконність проведення перевірки.

Вимоги до рівня безпеки засобів індивідуального захисту, проведення процедури оцінки відповідності таким вимогам, встановлює правила маркування зазначених засобів та введення їх в обіг визначаються Технічним регламентом засобів індивідуального захисту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2008 року №761 (надалі по тексту - Технічний регламент).

Під засобом індивідуального захисту (надалі по тексу - засіб захисту) слід розуміти спорядження, що призначається для носіння користувачем та/або забезпечення його захисту від однієї або кількох видів небезпеки для життя чи здоров`я.

Відповідно до пункту 51 Технічного регламенту під час проведення оцінки відповідності виробник або його уповноважена особа чи постачальник:

складає декларацію про відповідність згідно з додатком, яку пред`являє на вимогу призначених органів державної влади;

маркує кожну одиницю засобу захисту національним знаком відповідності (1599а-2001-п) згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2001 року № 1599 ( 1599-2001-п ) «Про затвердження опису та правил застосування національного знака відповідності».

Національний знак відповідності, який повинен легко читатися і не стиратися протягом передбачуваного строку служби, наноситься на видному місці кожного засобу захисту, що постачається на ринок, та його упаковці.

Згідно пункту 28 Технічного регламенту ідентифікаційні або розпізнавальні знаки, які прямо або дотично стосуються захисних властивостей засобу захисту та якими він маркується, повинні мати форму гармонізованих піктограм або ідеограм і чітко читатися протягом усього передбачуваного строку служби такого засобу. Крім того, такі знаки повинні містити точну і повну інформацію, що не допускає неоднозначного тлумачення та подається українською мовою та мовою країни, в якій дане пристосування використовується. У разі коли на виріб неможливо нанести всі або деякі маркувальні знаки у зв`язку з малим розміром засобу захисту, такі знаки наносяться на упаковці або зазначаються в документації, що додається до нього.

Відповідно до пункту 1 Правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1184 знак відповідності технічним регламентам наноситься на продукцію або на її табличку з технічними даними таким чином, щоб він був видимим, розбірливим і незмивним. У разі коли це є неможливим або невиправданим через характер продукції, знак відповідності наноситься на пакування та на супровідні документи, якщо такі документи передбачені відповідним технічним регламентом.

Позивачем рекомендованим поштовим відправленням № 187 на адресу відповідача надіслано: копію видаткової накладної № 17-1 від 17.05.2021, копію висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 28.02.2020 № 12.2-18-3/29153, пам`ятку для споживача щодо експлуатації сонцезахисних окулярів.

Зазначений лист з додатками отримано відповідачем 16.07.2021, про що свідчить трекінг - роздруківка форми пошуку при відстеженні рекомендованого поштового відправлення 187 на сайті Укрпошти.

Також, з тексту позовної заяви, судом встановлено, що 19.07.2021 надано через канцелярію ГУ Держпраці у Запорізькій області лист з відповідною копією декларації від 19.07.2021 про відповідність засобу індивідуального захисту вимогам Технічного регламенту та копію сертифікату відповідності на окуляри сонцезахисні: артикули 169125, 169127, 169129, 169269, терміном дії з 17.07.2021 до 18.07.2022, згідно яких спірні сонцезахисні окуляри відповідають Технічному регламенту № 761.

Разом з тим, на підтвердження відповідності товарів, що перевірялися (окуляри сонцезахисні) позивачем долучено до матеріалів справи копію декларації про відповідність продукції вимогам технічного регламенту засобів індивідуального захисту, зокрема, окулярів сонцезахисних, артикули 169125, 169127, 169129, 169260.

На підтвердження нанесення знаку відповідності технічним регламентам у відповідності до вимог Технічного регламенту та Правил та умов нанесення знака відповідності технічним регламентам, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року на пакування позивачем долучено до матеріалів справи фотокопії упаковки з відповідним маркуванням.

Проте, відповідач у відзиві на позов від 16.09.2021 зазначив, що декларацію про відповідність видано самим же позивачем на продукції, яку він сам реалізує, а сертифікат відповідності видано на період, що наступає після спливу терміну на виконання рішення про застування обмежувальних (корегувальних) заходів, а саме з 19.07.2021.

Так, у декларації зазначено, що ФОП ОСОБА_1 на підставі доручення Yiwu Hingchen Glasses Firm, Китай підтверджує відповідність сонцезахисних окулярів Технічному регламенту. Декларація складена під відповідальність Yiwu Hingchen Glasses, China, Китай. Декларація про відповідність зареєстрована в органі оцінки відповідності «Міжнародні стандарти і системи» ТОВ «НПП Міжнародні стандарти і системи», за реєстраційним номером UA.060.D.1350-21 від 19.07.2021.

З приводу доводів позивача, що він є розповсюджувачем та не є виробником продукції.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», термін «введення в обіг», «розповсюдження», «розповсюджувач» вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності».

Введення в обіг - надання продукції на ринку України в перший раз; розповсюдження - надання продукції на ринку після введення її в обіг; розповсюджувач - будь-яка інша, ніж виробник або імпортер, фізична чи юридична особа в ланцюгу постачання продукції, яка надає продукцію на ринку (ч. 1 ст. 1 Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності»).

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», суб`єкти господарювання зобов`язані надавати на вимогу органів ринкового нагляду документацію, що дає змогу ідентифікувати: будь-який суб`єкт господарювання, який поставив їм відповідну продукцію; будь-який суб`єкт господарювання, якому вони поставили відповідну продукцію.

Згідно із ч. 6 ст. 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції», суб`єкти господарювання зобов`язані зберігати документацію, визначену в частині п`ятій цієї статті, протягом строку, встановленого відповідним технічним регламентом, а якщо такий строк технічним регламентом не встановлено: виробник - протягом десяти років з дня введення ним відповідної продукції в обіг; уповноважений представник, імпортер або розповсюджувач - протягом десяти років з дня одержання ним відповідної продукції.

У разі якщо виробник продукції не може бути ідентифікований органом ринкового нагляду, для цілей цього Закону особою, що ввела таку продукцію в обіг, вважається кожен суб`єкт господарювання в ланцюгу постачання відповідної продукції, який протягом узгодженого з органом ринкового нагляду строку (терміну) не надав документацію, що дає змогу встановити найменування та місцезнаходження виробника або особи, яка поставила суб`єкту господарювання цю продукцію ( ч. 7 ст. 8 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції»).

Відповідно до установчих документів позивача, останній здійснює роздрібну торгівлю товарами. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що позивач не здійснював ні виробництво, ні імпорт в Україну сонцезахисних окулярів, які були предметом перевірки.

Так, позивачем від 12.07.2021 направлено на адресу відповідача, а також надано до суду видаткову накладну № 1-17 від 17.05.2021.

Так, відповідно до умов договору поставки, яким є видаткова накладна №17-1 від 17.05.2021, укладеного між Позивачем (покупець) та ФОП ОСОБА_4 (постачальник), постачальник передав у власність покупцю, а покупець прийняв та оплатив сонцезахисні окуляри у кількості 10 штук. Видаткова накладна №17-1 від 17.05.2021 є підтвердженням факту придбання позивачем 10 шт. сонцезахисних окулярів.

Щодо вжиття відповідачем обмежувальних (корегувальних заходів) слід зазначити наступне.

Відповідач, виявивши формальну невідповідність (позивачем не було нанесено на сонцезахисних окулярах знак відповідності технічним регламентам, якщо його нанесення передбачено відповідним технічним регламентом) мав відповідно до Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» невідкладно вимагати від позивача вжити протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності.

І лише у випадку не вжиття позивачем протягом визначеного строку заходів щодо усунення формальної невідповідності відповідач міг би застосувати до позивача згідно Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» адміністративно-господарську санкцію у вигляді штрафу в разі «невиконання або неповного виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів щодо усунення формальної невідповідності.

Позивач усунув виявлене порушення, надавши пакет документів відповідачу 12.07.2021 та 19.07.2021.

Відповідач стверджує, що кінцевим терміном виконання рішення про вжиття обмежувальних (корегувальних) заходів є 18, а не 19 липня і виконання позивачем зазначеного рішення 19 липня 2021 року відбулось після спливу встановленого терміну на його виконання.

Верховний Суд України у постановах від 25.04.2018 у справі № 803/350/17 та від 25.04.2018 у справі № 815/4720/16 проводить аналогію з Європейською конвенцією про обчислення строків від 16.05.1972 (надалі за текстом Конвенція). За змістом ст. 2 Конвенції термін «dies ad quem» означає день, у який строк спливає. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Конвенції, якщо строк обчислено у місяцях або роках, день dies ad quem є днем останнього місяця чи останнього року, дата якого відповідає dies a quo.

Тобто Верховний Суд України проводить аналогію між «dies ad quem» і «до», тому вважає, що при поєднанні прийменника «до» з календарною датою, така дата входить до строку.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Відносно клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 137 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем у відзиві на адміністративний позов висловлені заперечення стосовно суми заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування вказаних заперечень відповідач зазначив, що позивач не надав належні докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, детальний опис наданих робі.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд зазначає, що до матеріалів позовної заяви надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 844 від 16.12.2010, копію ордеру серії ХВ № 000009 від 05.08.2021, копію договору про надання правової допомоги від 05.08.2021.

Також заявою про стягнення витрат на правничу допомогу від 23.09.2021 представником позивача долучено довідку про отримання коштів за договором про надання правової допомоги від 05.08.2021, акт приймання-передачі послуг від 23.09.2021.

Вартість професійної правничої допомоги адвоката підтверджується договором про надання правової допомоги від 05.08.2021. Згідно п. 3 вказаного договору, узгоджений сторонами розмір гонорару за цим договором є фіксованим і не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним та становить 10000 (десять тисяч) гривень.

Відповідно акту приймання-передачі наданих послуг від 23.09.2021, відповідно до якого визначено, що на виконання умов Договору заявник прийняв послуги на суму 10 000 грн..

Крім того, з вище зазначеного акту зміст витраченого часу складає: ознайомлення та попереднє вивчення матеріалів, наданих клієнтом (1 година); опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, та вивчення судової практики (5 години); з`ясування, розробка та формування правової позиції по складанню адміністративного позову про скасування постанови про накладення штрафу № 1 від 02.08.2021 (1 година); підготовлено адміністративний позов Головного управління Держпраці у Запорізькій області про скасування постанови про накладення штрафу № 1 від 02.08.2021 (6 годин); підготовлено відповідь на відзив Головного управління Держпраці у Запорізькій області на адміністративний позов у справі 520/15585/21.

Суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

За визначенням ч. 1 ст. 132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, у відповідності до п.1 ч. 3 ст. 132 КАСУ до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАСУ).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАСУ).

Частинами 4, 5 статті 134 КАС України запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, КАС України закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до ст. 30 цього Закону, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача підлягає задоволенню, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Окремо суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо.

На переконання суду, ряд послуг, такі як консультація клієнта та аналіз судової практики є подібними діями представника позивача під час яких здійснюється формування позиції позивача при підготовці адміністративного позову щодо спірних правовідносин, аналізу судової практики, надання пояснень, тощо.

Окрім цього, дана справа є справою незначної складності.

Щодо відсутності доказів сплати правової допомоги адвокату (квитанцій, платіжних доручень, банківських чеків, тощо), суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 813/481/18 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

Суд зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Отже, відмова у відшкодуванні витрат на правничу допомогу через відсутність доказів оплати вказаних послуг не узгоджується з нормами чинного процесуального законодавства та висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 21 січня 2021 року №280/2635/20 (провадження №К/9901/29763/20).

Суд зауважує, що підготовка відповіді на відзив, зазначена в акті надання послуг професійної правничої допомоги від 23.09.2021 є не обов`язком, а правом позивача.

У зв`язку з цим, враховуючи задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що сплачена позивачем сума на професійну правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому, вартість такої послуги, а саме, 10000,00 грн., в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною.

Крім того, згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) від 19.10.2000, скарга № 31107/96, узагальнив свою минулу практику стосовно угод про виплату адвокату гонорару і сформулював основні положення стосовно таких угод.

Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.

На підставі викладеного, з урахуванням співмірності, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про відшкодування судових витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 3000,00 грн., понесених у зв`язку з розглядом справи, які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Запорізькій області (Північне шосе, буд. 25, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69032, ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Запорізькій області про накладення штрафу від 02.08.2021 №1.

Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (Північне шосе, буд. 25, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69032, ) витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Запорізькій області (Північне шосе, буд. 25, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69032, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст рішення складено та підписано 20.10.2021.

Суддя Супрун Ю.О.