Справа № 640/6239/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

18 жовтня 2021 року м. Київ № 640/6239/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доКиївського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації
провизнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат Департаменту соціальної політики Київської міської державної адміністрації, в якому просить:

визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що полягає у відмові здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року № 367-XIV, а саме: у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком;

зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року відповідно до Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25 грудня 1998 року № 367-XIV, а саме: у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою відповідачу надано час для надання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

27 квітня 2021 року представником відповідача подано до суду відзив, в якому останній, зокрема, просив позовні вимоги позивача залишити без розгляду.

Дане клопотання обґрунтовано тим, що перерахування коштів щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік в розмірі 3640,00 грн. позивачу було здійснено, шляхом перерахування коштів 25.05.2020 картковий рахунок в установі банку.

Отже, на думку відповідача, саме з моменту отримання коштів позивач дізнався про можливе порушення свого права та саме з 25.05.2020 року почався строк перебігу позовної давності.

У той же час, позивач звернувся із позовною заявою до суду лише 03.03.2021, що в свою чергу, на думку відповідача, свідчить про наявність правових підстав для залишення його позову без розгляду.

У поданій до суду відповіді на відзив, позивач просив відмовити у задоволенні клопотанні позивача про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтовуючи тим, що перебіг строку звернення до суду у спірних правовідносинах слід обраховувати з 30.09.2020 року, а тому він звернувся до суду в межах строку, встановленого ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши заявлене представником відповідача клопотання, суд при його вирішенні зазначає таке.

Матеріалами справи встановлено, що 25 травня 2020 року на картковий рахунок позивача в АТ «Ощадбанк» відповідачем було перераховано щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 3640,00 грн.

18.02.2021 року позивач звернувся до відповідача з заявою в якій просив здійснити перерахунок та виплату зазначеної грошової допомоги, виходячи з розміру восьми мінімальних пенсій за віком.

Листом від 22 лютого 2021 року відповідач повідомив позивачу, що разова грошова допомога до 5 травня 2020 року надана йому відповідно до виділених бюджетом коштів і прийнятої постанови КМУ, тому підстав для здійснення перерахунку та проведення доплати до виплаченого йому розміру разової грошової допомоги не має.

Вважаючи, що відповідачем виплачено йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року, у меншому розмірі ніж визначено передбаченої статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач 03 березня 2021 року звернувся до суду з даним позовом.

Положеннями частини 1 та 2 ст.122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що вирішальним для визначення строків звернення до адміністративного суду є встановлення факту, коли та за яких обставин позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод та інтересів та зміг вчинити дії, направлені на їх відновлення.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім зазначено у постанові від 21 березня 2019 року у справі 826/5240/18 (адмін.провадження № К/9901/2222/19).

Разом з цим, суд зазначає, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.

У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.

При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді залишення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на перерахунок пенсії у визначеному законодавством порядку), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №295/3897/17 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР - 90713989).

У вказаній постанові суд касаційної інстанції також зазначив, що процесуальний закон у частині визначення строків звернення до суду не містить особливостей стосовно спорів у сфері соціального захисту, зокрема, тих, що стосуються регулярних (щомісячних тощо) виплат, які держава в особі її уповноважених суб`єктів владних повноважень з власної вини протягом тривалого часу не виплачувала такій фізичній особі пенсію або виплачувала у неповному розмірі.

Водночас право на отримання позивачем належної йому за Законом соціальної виплати підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки якщо за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплати та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні виплати доти, доки право на таку виплату передбачено чинним законодавством України.

Протиправне нездійснення соціальної виплати, яке сталося з вини держави в особі її компетентних органів (зокрема, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Пенсійного фонду України) може бути віднесене до триваючих правопорушень, оскільки суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) стосовно позивача, чим порушує його/її право на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

При цьому, суд вважає за доцільне звернути увагу на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР - 89819907), в якій зазначено, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно здійснення соціальної виплати у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Отже, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання соціальних виплат та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

Таким чином, з огляду на вказані норми національного та міжнародного законодавства, правові висновки Верховного Суду, які відповідно до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування, а також встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що про порушення свого права на отримання одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач дізнався саме з листа відповідача від 22.02.2021 року № 051-Л-61-02-004, а тому саме з вказаної дати слід обчислювати строк протягом якого позивач має можливість звернутись до суду за захистом порушених прав та інтересів з боку суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 522/6810/17 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 76397714), в якій вказано, що строк звернення до суду слід обчислювати з моменту отримання відмови суб`єкта владних повноважень у здійсненні належних позивачу соціальних виплат.

Отже, оскільки про порушення своїх прав позивач дізнався 22.02.2021, а до суду за їх захистом звернувся з даним позовом 03.03.2021, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, а тому у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду слід відмовити.

Керуючись ст. 122 ст. 123, п. 8 ч.1 ст. 240, ст. 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

У Х В А Л И В:

У задоволені клопотання представника Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про залишення позовної заяви без розгляду, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Погрібніченко