Справа № 2040/6923/18
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 р.Справа № 2040/6923/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: П`янової Я.В. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

представників позивача - Білоєнка В.М., Борисенка Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 12.07.21 року по справі № 2040/6923/18

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, Міноборони), в якому просила суд:

- скасувати пункт 2 Протоколу № 83 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.08.2017;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу, відповідно до статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у разі смерті її чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність висновку відповідача щодо відсутності підстав для призначення та виплати їй одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, як дружині померлого чоловіка військовослужбовця ОСОБА_2 , обґрунтованого тим, що надання такої допомоги можливе виключно за обставин, якщо смерть військовослужбовця настала під час виконання обов`язків військової служби, оскільки смерть її чоловіка настала, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, що в силу приписів ч.2 ст. 16 вказаного Закону, є однією з підстав для призначення та виплати такої грошової допомоги.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 по справі №2040/6923/18 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-кт. Повітрофлотський, 6) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.04.2019 у справі №822/975/18, врахував, що позивачкою отримано грошову компенсацію відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відсутні підстави для додаткового отримання нею одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Суд послався на.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 та постановити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права, ухвалою від 04.10.2018 було витребувано доказ, а саме лист Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, в якому зазначено, що позивач у 2014 році отримувала грошову суму у розмірі 7586 грн, який, враховуючи предмет даного спору, не має значення для встановлення дійсних обставин справи та, в силу приписів ч.2 ст. 77 КАС України, є недопустимим доказом, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також, вказала, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права, вирішуючи колізію між положеннями статті 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та статті 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", вирішив даний спір на користь суб`єкта владних повноважень та протиправно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимоги про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги, у разі смерті чоловіка військовослужбовця, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Крім того, апелянт наполягала, що справу розглянуто неповноважним складом суду, оскільки головуючим суддею по справі не вирішено питання про заявлений йому відвід.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 року по справі № 2040/6923/18 змінено з підстав та мотивів відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Змінюючи мотиви відмови позивачу у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та на підставі Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виникає у членів сім`ї загиблого за умови якщо загибель (смерть) військовозобов`язаного, який був призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, настала безпосередньо під час виконання ним обов`язків військової служби. Отже, враховуючи, що смерть ОСОБА_2 настала через 28 років після виконання ним військового обов`язку, відсутні підстави для призначення та виплати грошової допомоги членам його сім`ї.

Постановою Верховного Суду від 19.08.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019 у справі №2040/6923/18 скасовано.

Справу №2040/6923/18 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2019, Верховний Суд, виходив з того, що рішення суду апеляційної інстанції не містить висновку щодо статусу померлого чоловіка позивача (військовослужбовець, військовозобов`язаний або резервіст), а відтак і висновку про те, який саме пункт частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» слід застосувати до спірних правовідносин. Крім того, суд апеляційної інстанції помилково посилався на Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, який правовідносини щодо виплати грошової допомоги не регулює.

Відповідно до ч.5 ст.353 Кодексу адміністративного судочинства України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, в даному апеляційному провадженні справа розглядається з урахуванням наведених висновків суду касаційної інстанції.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу, з підстав та мотивів, викладених в останній, та просили суд апеляційної інстанції її задовольнити.

В поданому до суду правовому обгрунтуванні щодо підстав скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019, представники позивача наполягали на необхідності врахування судом апеляційної інстанції висновків суду першої інстанції про те, що статус померлого чоловіка позивачки дозволяє їй претендувати на отримання спірної грошової допомоги та виснвоків Верховного Суду щодо необхідногсті застосування при вирішенні спірних правовідносин ч.2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в редакції, яка діяла станом на час смерті чоловіка позивачки, оскільки нею було передбачено, що одноразова грошова допомога призначається та виплачується, зокрема, у разі смерті військовослужбовця, що настала внаслідок захворювання в період проходження ним військової служби, що в даному випадку повністю відповідає обстаивнам даної справи.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має статус вдови померлого учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1-ї категорії, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою, інваліда 2 групи ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням Харківської обласної державної адміністрації № НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням Харківської обласної державної адміністрації категорії 1 серії НОМЕР_2 від 11.08.2010.

В жовтні 1986 року ОСОБА_2 призваний (мобілізований) на спеціальні військові збори та з 13.10.1986 по 24.11.1986 проходив військову службу з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим йому було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер внаслідок атеросклеротичної хвороби серця, згідно довідки про причину смерті № 267-с від 06.02.2014, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 1985).

Довідкою від 19.12.1994 № 51/6386 та військовим квитком НОМЕР_4 підтверджено, що померлий ОСОБА_2 призваний на спеціальні військові збори у складі військової частини № НОМЕР_5 (с. Ораноє) для участі в роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в період з 13.10.1986 по 24.11.1986.

Експертними висновками висновки Харківської міжвідомчої експертної комісії по встановленню причинного зв`язку хвороб, інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС № 2568 від 07.08.1991 та № 460 від 26.05.2004 встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно із витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Північного регіону від 12.03.2014 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців, захворювання, старшини у відставці ОСОБА_2 - Атеросклеротична хвороба серця, яке призвело до смерті, пов`язане із виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 звернулася до Харківського обласного військового комісаріату із заявою від 27.07.2016 про виплату їй одноразової грошової допомоги, за результатами розгляду якої листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 1816/ВСЗ від 10.08.2016 повідомлено про неможливість виплати їй одноразової грошової допомоги як дружині померлого ОСОБА_2 , оскільки на час смерті ОСОБА_2 не виконував обов`язки військової служби військовозобов`язаного, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори.

ОСОБА_1 оскаржила вказану відмову в судовому порядку. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.03.2017 по справі № 645/699/17, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2017, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, визнано протиправними дії відповідача з відмови в поданні розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати позивачці одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві", зобов`язано відповідача подати розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати позивачці одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

На виконання вказаного рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_3 подано до розпорядника бюджетних коштів висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленим пунктом 2 протоколу № 83 від 04.08.2017 позивачці відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, оскільки ОСОБА_2 на день смерті не був військовослужбовцем або військовозобов`язаним, призваним на збори.

Позивач, не погоджуючись з такою відмовою відповідача звернулася до суду із цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену в постанові від 16.04.2019 у справі №822/975/18, виходив з відсутності підстав для додаткового отримання позивачем одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, з огляду на отримання нею грошової компенсації відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві урегульоване нормами статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції на час виникнення спірних правовідносин (смерті чоловіка позивача - ОСОБА_2 ).

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно зі статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1- 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації механізму призначення і виплати одноразової грошової допомоги Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.12.2013 № 975, якою затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №975).

За змістом положень пунктів, 3, 4 та 5 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Отже, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на дату смерті ОСОБА_2 ) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, серед іншого:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить, що виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та на підставі Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у членів сім`ї загиблого залежить від наявності певних умов, а саме першочергово від статусу особи загиблого (військовослужбовці строкової військової служби, військовозобов`язані або резервісти, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві), а також причини та часу настання його смерті (загибелі).

Зі змісту оскаржуваного рішення відповідача слідує, що позивачці відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, відповідно до ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, оскільки ОСОБА_2 на день смерті не був військовослужбовцем або військовозобов`язаним, призваним на збори.

Таким чином, для встановлення наявності у позивача права на отримання спірної грошової допомоги, слід з`ясувати статус її померлого чоловіка в розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що в свою чергу дозволить дійти висновку про те, який саме пункт частини 2 статті 16 вказаного Закону слід застосувати до спірних правовідносин.

Так, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії військового квитка ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 останнього звільнено зі строкової військової служби 30.10.1981.

Після чого, в жовтні 1986 року ОСОБА_2 було призвано (мобілізовано) на спеціальні військові збори та з 13.10.1986 по 24.11.1986 він проходив військову службу з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Тобто, в період з 13.10.1986 по 24.11.1986 позивач мав статус військовозобов`язаного, призвано на спеціальні збори.

Однак, доказів вступу ОСОБА_2 на військову службу після закінчення вказаного періоду матеріали справи не містять. Не наводить таких обставин і сама позивач.

З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини щодо статусу померлого чоловіка позивачки (військовозобов`язаний, призваний на спеціальні збори), визначеного в розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні даної справи слід застосовувати приписи п.3 ч.2 ст. 16 вказаного Закону.

Так, як зазначалось вище, пунктом 3 ч.2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги у порядку та на підставі вказаної норми виникає у членів сім`ї загиблого за умови якщо загибель (смерть) військовозобов`язаного, який був призваний на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, настала безпосередньо під час виконання ним обов`язків військової служби.

Визначена у підпункті 3 пункту 2 статті 16 №2011-XII норма є імперативною та розширенню чи тлумаченню не підлягає.

У іншому випадку, якщо смерть військовозобов`язаного, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, настала після виконання ним обов`язку військової служби, навіть за наявності причинно-наслідкового зв`язку між отриманими під час виконання військового обов`язку пораненнями та смертю, грошова допомога членам загиблого не призначається та відповідно не виплачується.

Аналогічний правовий висновок, викладено в постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №639/2548/17.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис № 1985) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через 28 років після втрати ним статусу військовозобов`язаного, призваного на спеціальні збори, де він проходив військову службу з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що з огляду на вказані вище норми права, свідчить про відсутність правових підстав для призначення та виплати ОСОБА_1 спірної одноразової грошової допомоги.

Доводи позивача про наявність у неї права на отримання спірної грошової допомоги, обґрунтовані тим, що смерть її чоловіка настала, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, що в силу приписів ч.2 ст. 16 вказаного Закону, є однією з підстав для призначення та виплати такої грошової допомоги, спростовуються наведеним вище правовим висновком Верховного Суду, та ґрунтується на неправильному розумінні положень вказаної норми.

При цьому колегія суддів вважає хибним твердження суду першої інстанції про неможливість отримання позивачем спірної одноразової грошової допомоги за Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, обґрунтоване отриманням нею грошової компенсації відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки обставини, пов`язані з отриманням особою інших компенсацій (допомог) жодним чином не можуть впливати на наявність (відсутність) у такої особи права на інші, передбачені законодавством види таких компенсацій.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Северянін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, дійшовши вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , не встановив при цьому дійсних обставин справи, внаслідок чого помилкового обґрунтував своє рішення відсутністю у позивача права на отримання спірної грошової допомоги, з огляду на отримання нею раніше компенсації за іншим законом (Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи). При цьому зазначив, що статус померлого чоловіка позивачки дозволяв їй претендувати на отримання грошової допомоги у зв`язку зі смертю чоловіка.

Відповідно до ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням встановлених обставин у справі, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 підлягає зміні з підстав та мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 по справі № 2040/6923/18 змінити з підстав та мотивів відмови у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.07.2019 по справі № 2040/6923/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.В. П`янова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 22.10.2021 року