Справа № 520/4352/19
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2021 року

Київ

справа №520/4352/19

адміністративне провадження № К/9901/22172/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Тацій Л.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області (далі - ГУ Держпраці) на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року (прийняту судом у складі: головуючого судді Макаренко Я.М., суддів: Мінаєвої О.М., Донець Л.О.) у справі за позовом Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 до ГУ Держпраці про визнання дій протиправними та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив:

- скасувати постанову про накладення штрафу № ХК4995/303/НП/АВ/П/ТД/-ФС від 02.04.2019 відносно ФОП ОСОБА_1 , прийняту (складену) ГУ Держпраці;

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень № ХК№4995/303/НП/АВ/П від 12.03.2019.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що прийняті відповідачем припис про усунення виявлених порушень №ХК№4995/303/НП/АВ/П від 12.03.2019 та постанова про накладення штрафу №ХК4995/303/НП/АВ/П/ТД/-ФС від 02.04.2019 протиправні, такі, що суперечать фактичним обставинам справи та підлягають скасуванню, оскільки в ході неповного та необ`єктивного здійснення перевірки державні інспектори помилково дійшли висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 здійснює господарську діяльність в магазині кондитерських виробів, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, позивач не має жодного відношення до магазину кондитерських виробів та стверджує, що працівників до нього також не наймав.

Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що порушень прав позивача з боку відповідача не встановлено, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, належними доказами підтверджено законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення (постанови).

Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 17 червня 2020 року рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нову постанову про задоволення позову. Скасував постанову про накладення штрафу №ХК4995/303/НП/АВ/П/ТД-ФС від 02.04.2019 відносно ФОП ОСОБА_1 , прийняту ГУ Держпраці. Визнав протиправним та скасував припис про усунення виявлених порушень № ХК4995/303/НП/АВ/П від 12.03.2019.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд зазначив, що відповідачем не доведено факт здійснення підприємницької діяльності у вказаному магазині ФОП ОСОБА_1 та допущення позивачем до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин.

Суд апеляційної інстанції встановив, що на запит суду апеляційної інстанції чи зареєстрована господарська діяльність позивача за адресою: АДРЕСА_1 надано відповідь від 02.06.2020 №11722/9/20-40-02-02-10 згідно з якою інформація про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , відсутня.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність у діях позивача порушення, що полягало у фактичному допуску ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

ГУ Держпраці не погодилося із рішенням суду апеляційної інстанції та 31 серпня 2020 року звернулося із касаційною скаргою про їх перегляд у касаційному порядку з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

На обґрунтування касаційної скарги у частині оскарження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 697/2073/17.

Так, зазначає, що при прийнятті оскаржуваної постанови апеляційним судом не був врахований висновок Верховного Суду у зазначених вище справах, висловлений у правовідносинах, які є подібними до правовідносин у розглядуваній справі. Посилається на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність в діях позивача порушення, що полягало у фактичному допуску ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення трудового договору, при цьому послався на інформацію отриману від ГУ ДФС у Харківській області на запит суду апеляційної інстанції стосовно реєстрації господарської діяльності позивача за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з якою «інформація про реєстрацію ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня».

Проте дана інформація не надає підстави для достеменного висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 не здійснює фактично господарську діяльність за вказаною адресою.

Водночас матеріали журналу ЄО Московського ВП ГУНП в Харківській області, зокрема у рапорті майора поліції Зозулі В.В. зазначено, що в ході відпрацювання території Московського району по виявленню незаконно установлених торгівельних павільйонів, а також порушення правил торгівлі був встановлений факт торгівлі кондитерськими виробами в магазині по АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 , на момент перевірки документи на право торгівлі були відсутні, зі слів ОСОБА_3 підприємницьку діяльність у зазначеному магазині здійснює ОСОБА_1 у якого вона працює неофіційно.

До того ж представник позивача у суді зазначив, що ФОП ОСОБА_1 поставляв свою продукцію (кондитерські вироби) та здійснював її продаж у зазначеному торгівельному павільйоні.

На обґрунтування оскарження судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС, скаржник зазначає, що суд не дослідив зібрані у справі докази, а саме не прийняв письмові пояснення гр. ОСОБА_3 наданих майору поліції Зозулі В.В .

Посилається на те, що з аналізу постанови апеляційного суду вбачається «вибірковий підхід» до оцінки доказів наявних в матеріалах справи.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2020 року визначено такий склад колегії суддів: головуючий суддя Тацій Л.В., судді: Бучик А.Ю., Рибачук А.І., скаргу передано судді-доповідачу.

Верховний Суд ухвалами від 16 вересня 2020 року залишив касаційну скаргу без руху, а від 12 жовтня 2020 року - відкрив касаційне провадження.

Колегія суддів перевірила наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, проаналізувала постанову Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 697/2073/17, висновки якої, на думку скаржника, не враховано судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, вивчила зміст оскаржуваних судових рішень і дійшла висновку про таке.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Такі виключні випадки визначені у частині четвертій статті 328 КАС, згідно з якою підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема у випадку - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:

- суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;

- спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

У постанові від 19 травня 2020 року (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 КАС презюмує застосування норм права у подібних правовідносинах.

Проте аналіз зазначеної ГУ Держпраці постанови Верховного Суду на яку зроблено посилання у касаційній скарзі як на приклад іншого правозастосування, та оскаржуваних судових рішень не дає підстав для висновку про те, що ці рішення прийняті у справах правовідносини у яких є подібними.

Так, Верховний Суд у постанові, на яку посилається скаржник, надавав оцінку тому, чи були в органу Держпраці підстави, визначені частиною першою статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», для проведення позапланової перевірки позивача та зазначив, що у даному випадку головним державним інспектором було проведено інспекційне відвідування з питань додержання позивачем законодавства про працю на підставі підпункту 6 пункту 5 Порядку № 295, а саме за інформацією Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. При цьому судами у цій справі встановлено, що відповідачем правомірно на підставі статті 265 Кодексу законів про працю України притягнуто позивача до відповідальності за допущені порушення норм законодавства про працю та підстав для звільнення позивача від відповідальності у зв`язку з усуненням порушень немає.

Тоді як у справі, на судові рішення в якій подано цю касаційну скаргу, суд апеляційної інстанції встановив, що, по-перше інспекційне відвідування проведено на підставі підпункту 4 пункту 5 Порядку № 295, а саме за повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю, а по-друге, що стосується встановлених судом обставин справи, - наданий відповідачем відеозапис не доводить факту порушення позивачем частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, оскільки письмових пояснень ОСОБА_2 про виконання нею трудових обов`язків саме на користь ФОП ОСОБА_1 надано не було, з відео такого факту не встановлено. Також, з відеозапису вбачається, що в приміщенні, де проводилося інспекційне відвідування, був відсутній куточок споживача з зазначенням на ньому інформації про ФОП ОСОБА_1 . Отже, відповідачем не доведено факт здійснення підприємницької діяльності у вказаному магазині ФОП ОСОБА_1 та допущення позивачем до роботи ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин. З акта інспекційного відвідування, що став підставою для прийняття постанови про накладення на позивача штрафу вбачається, що підставою для висновків інспекторів про допущення позивачем до роботи гр. ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин стали матеріали журналу ЄО Московського ВП №1164 від 08.01.2019, серед яких були пояснення гр. ОСОБА_3 щодо допуску її до роботи позивачем без належного оформлення трудових відносин. Проте, безпосередньо в ході перевірки, результати якої зафіксовано актом від 12.03.2019, такого факту встановлено не було, інформація про допущення гр. ОСОБА_3 до роботи позивачем інспекторами праці перевірена не була. З письмових пояснень ОСОБА_3 , наданих майору поліції Зозулі В.В. , встановлено, що громадянка ОСОБА_3 20.12.2018 працевлаштувалася до ФОП ОСОБА_1 на посаду реалізатора з продажу кондитерських виробів, за адресою АДРЕСА_1 без оформлення трудових відносин, при цьому у вказаних письмових поясненнях ОСОБА_3 зазначено, що остання від їх підпису відмовилася. Під час здійснення інспекційного відвідування інспекторами праці безпосередньо у гр. ОСОБА_3 письмових пояснень з приводу перебування у трудових відносинах з позивачем відібрано не було. Інших доказів виконання ОСОБА_3 трудових обов`язків у позивача без належного оформлення трудових відносин відповідачем не надано. Отже, відповідачем не доведено факт допуску позивачем до роботи ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин.

Підсумовуючи викладене, можна узагальнити, що у зазначеній скаржником на порівняння справі суди встановили, що підстави для інспекційного відвідування були, а також встановили, що позивачем допущено порушення норм законодавства про працю. Тоді як у справі, на судове рішення у якій подано цю касаційну скаргу, суд апеляційної інстанції встановив, що підстави для інспекційного відвідування були, разом із тим, відповідачем не доведено факт здійснення підприємницької діяльності у вказаному магазині ФОП ОСОБА_1 та допущення позивачем до роботи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без належного оформлення трудових відносин.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що відповідно до статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Отже, правовідносини у справі, в якій оскаржено рішення суду апеляційної інстанції, та правовідносини у справах, в яких ухвалено постанову Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 697/2073/17, не є подібними, що виключає касаційний перегляд оскаржуваної постанови апеляційного суду з підстави та у випадку, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС.

Висновки Верховного Суду у постанові, на яку в касаційній скарзі зроблено посилання в обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС, не є іншими, ніж висновки викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Інше вирішення судом апеляційної інстанції спору у цій справі в порівнянні із результатами касаційного перегляду справи № 697/2073/17 обумовлено іншим складом обставин у справі та оцінкою доказів. Сформовані Верховним Судом правові позиції щодо застосування правових норм при розгляді справ цієї категорії повинні враховуватися судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС стосовно встановлених обставин у справі.

Що стосується підстави для касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС, слід зазначити, що, оскільки таку підставу скаржник обґрунтовує пунктом 1 частини другої статті 353 КАС, відповідно до якого така підстава може бути розглянута за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС, а підстава про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку викладеного у постанові Верховного Суду не підтвердилася, колегія суддів Верховного Суду не дає цій підставі оцінки.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З огляду на викладене, керуючись статтями 345, 339 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Харківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, з підстави, встановленої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Л.В. Тацій

Судді: А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук