Справа № 520/11091/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

20 жовтня 2021 року Справа №520/11091/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ніколаєвої О.В., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 з питання відшкодування судових витрат у справі №520/11091/21

за позовом ОСОБА_1

до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

за участю третьої

особи, яка не заявляє

самостійних вимог на

предмет позову - Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Суми),

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа №520/11091/21 за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Суми), про визнання протиправною та скасування постанови.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі №520/11091/21 за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Суми), про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено повністю.

Позивачем 16.09.2021 через канцелярію суду подана заява про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу у справі у розмірі 4200,00 грн., поштові витрати 68,00 грн. та комісію банку за сплату судового збору 3,00 грн.

Відповідачем не подано заперечення на заяву про відшкодування судових витрат з посиланням на вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Сторони у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомленні судом належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Водночас, сторони просили розглядати дану заяву без участі позивача та представників.

З огляду на положення статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд даної заяви суд здійснює у порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, які повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, зміст поданої заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частин третьої та п`ятої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Пунктом 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 №520/11091/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вулиця Москалівська, 58, місто Харків, 61004), за участю третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову - Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Суми) (провулок Стешенка, будинок 6, місто Полтава, 36023) про визнання протиправною та скасування постанови - задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06.12.2016 у виконавчому провадженні №50234319 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Вказане рішення суду прийнято судом 14.09.2021 у порядку письмового провадження, заяву разом з документами на підтвердження понесених витрат подані позивачем до суду 16.09.20221, отже у межах строку встановленого частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, вказаним рішенням судом визнано протиправною та скасовано постанову Ленінського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06.12.2016 у виконавчому провадженні №50234319 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Суд звертає увагу на те, що позов позивача задоволено з інших мотивів та підстав, ніж заявлено позивачем у позовній заяві.

Разом з тим, у рішенні у справі №520/11091/21 судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону України "Про судовий збір".

Вирішуючи питання розподілу судових витрат з правничої допомоги, суд зазначає наступне.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем, адвокатом Захаровою Оленою Олександрівною, надано до суду: договір про надання правничої допомоги від 11.06.2021, який укладений між адвокатом Захаровою О.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 (Клієнт); копію акту прийому-передачі фактично наданих послуг від 14.09.2021 за надання правничої допомоги при розгляді справи №520/11091/21 про сплату наданих послуг на суму 4200,00 грн., довідку про сплату судових витрат з надання професійної правничої допомоги від 14.09.2021

У відповідності до пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта та п`ята статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України ).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

За правовою позицією Великої палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 27.06.2018 у справі 826/1216/16 вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказані висновки також наведені у Постановах Верховного Суду у справах від 17.09.2019 №810/3806/18, від 24.03.2020 №1740/2428/18, від 07.05.2020 №320/3271/19.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначається, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зважає, що даний спір за жодними ознаками не може бути визнаний складним, до того ж сама по собі причина виникнення спору не вимагає вжиття будь-яких додаткових зусиль для з`ясування обставин фактичної дійсності.

Також, дана справа ухвалою суду від 19.08.2021 була віднесена до малозначних та слухалась у порядку спрощеного провадження з викликом сторін, з урахуванням статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено з інших мотивів та підстав, ніж заявлено позивачем у позовній заяві, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з питання відшкодування судових витрат по справі та ухвалення додаткового судового рішення у справі №520/11091/21.

Частиною 4 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Відповідно до положень частини п`яти статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

На підставі викладеного та керуючись статті 243, 246, 252, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 з питання відшкодування судових витрат у справі №520/11091/21 з питання відшкодування судових витрат по справі №520/11091/21 - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строк, визначені частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Ніколаєва