Справа № 580/5205/21
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року справа № 580/5205/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, щодо не нарахування та невиплати позивачу середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 року по 15.07.2021 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 року по 15.07.2021 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити компенсацію втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманого грошового забезпечення з 01.04.2015 року по день фактичної виплати заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Після звільнення з військової служби 20.07.2017 йому не здійснено належних виплат, встановлених Кодексом законів про працю. Повний розрахунок з виплати грошового забезпечення відповідач провів з позивачем 15.07.2021. За вказаних обставин позивач вважає, що набув право на виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 по 15.07.2021, оскільки військовослужбовці користуються всіма правами людини і громадянина, передбаченими Конституцією України та законами України.

Ухвалою від 19.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, надавши до суду 28.09.2021 відзив на позовну заяву в якому зазначено, що в порівнянні із виплаченою позивачу сумою індексації та компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, сума середнього заробітку за час розрахунку при звільненні виходячи з середнього розміру грошового забезпечення за останні два місяці перед звільненням є не співмірною. Оскільки відповідач не є розпорядником коштів та фінансується з державного бюджету, то відповідно не може передбачити компенсаційні витрати, оскільки для їх виплати необхідно відправляти заявки до відповідного органу.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач проходив військову службу у Збройних Силах України та згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 21.11.2015 є учасником бойових дій.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2017 №93-рс позивач звільнений з військової служби у відставку за пунктом «і» п. 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2017 №20 позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

З наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2017 №20 вбачається, що позивачу компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексація грошового забезпечення за період з 01.04.2015 по 20.07.2017 не виплачувалась.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 в адміністративній справі №580/4952/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 20 липня 2017 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 в адміністративній справі №580/890/21 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2015 по 20.07.2017.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 в адміністративній справі №580/4952/20 відповідачем у березні 2021 року виплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік у розмірі 11 638, 25 грн.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29.04.2021 в адміністративній справі №580/890/21 відповідачем 15.07.2021 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.04.2015 по 20.07.2017 у розмірі 2 618, 59 грн.

Отже, остаточний розрахунок з позивачем проведено 15.07.2021.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №2011-XIІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У відповідності до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Проте ні Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби середнього заробітку.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Судом встановлено, що відповідач виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій у сумі 11 638, 25 грн у березні 2021 року, а індексацію грошового забезпечення у сумі 2 618, 59 грн 15.07.2021. Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 по 15.07.2021.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 року по 15.07.2021, проте не заявляє конкретну суму до стягнення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 року по 15.07.2021.

Щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів на суму заборгованості частини недоотриманого грошового забезпечення з 01.04.2015 по день фактичної виплати заборгованості суд зазначає про таке.

Основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок №159) є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів, у тому числі пенсії. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу (пенсії) проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу зазначеної норми слідує, що виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати здійснюється одночасно із сумою заборгованості.

Суд зазначає, що оскільки нарахування та виплата середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні позивачу не здійснена, підстави для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відсутні.

Таким чином, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд, за правилами встановленими статтею 90 КАС України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 року по 15.07.2021 року;

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 20.07.2017 по 15.07.2021.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя С.О. Кульчицький