Справа № 380/3419/20
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3419/20 пров. № А/857/15261/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Мікули О.І,

з участю секретаря судового засідання Ратушної М.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лазорка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 380/3419/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Сасевичем О.М. в м. Львові Львівської області 09.08.2021 року, згідно з журналом судового засідання 14:02 год., повне судове рішення складено 09.08.2021), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (далі - ГУ МВС України у Львівській області, відповідач 1), Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі - ГУ НП у Львівській області. відповідач 2), з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ МВС України у Львівській області від 27.03.2020 року № 1263 о/с про звільнення ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення Галицького районного відділу Львівського міського управління ГУ УМВС України у Львівській області, з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- зобов`язати ГУ МВС у Львівській області поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді слідчого слідчого відділення Галицького районного відділу Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області в ГУ МВС України у Львівській області або іншому відділі, відділенні, управлінні, що підвідомче ГУ МВС України у Львівській області з 31.03.2020 року;

- стягнути з ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

- зобов`язати ГУ НП у Львівській області, відповідності до п.п. 9, 12 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», прийняти ОСОБА_1 на службу до поліції у ГУ НП у Львівській області на рівнозначну посаду, яку ОСОБА_1 обіймав в ГУ МВС України у Львівській області станом на 06.11.2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області від 27.03.2020 року № 1263 о/с про звільнення ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення Галицького районного відділу Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області, з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил за п. 64 «г» через скорочення штатів.

Зобов`язано ГУ МВС України у Львівській області вжити заходи щодо обов`язкового працевлаштування ОСОБА_1 .

Стягнуто із ГУ МВС України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 96338 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на те, що вказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що у зв`язку з ліквідацією ГУ УМВС України у Львівській області поновлення на роботі у ліквідованій структурі не є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Відповідачі правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник відповідача 2 заперечував проти її задоволення.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився.

Згідно з положеннями частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ і станом на червень 2015 році займав посаду слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, спеціальне звання - лейтенант міліції.

Наказами ГУ МВС України у Львівській області від 12.06.2015 року № 1712, від 25.06.2015 року № 445о/с до позивача було застосовано та виконане дисциплінарне стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржив такі накази та постановою Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 року у справі № 813/3615/15 їх скасовано і позивача поновлено на службі. Вказане рішення суду в частині поновлення було виконане ГУ МВС України у Львівській області згідно з наказу від 06.11.2015 року № 789о/с. Одночасно, наказом відповідача 1 від 06.11.2015 року № 826о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ ОСОБА_1 із 06.11.2015 року звільнено у запас за п. 64 «г» (через скорочення штатів).

Встановлено, що ОСОБА_1 оскаржив до суду таке звільнення. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року у справі № 813/77/16 наказ про звільнення було визнано протиправним і скасовано, а позивача поновлено на посаді. Постановою Львівського апеляціи?ного адміністративного суду від 24.01.2017 року у справі № 813/77/16 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2016 року та прии?нято нове рішення про відмову у задоволенні позову. У подальшому, постановою Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 813/77/16 постанову суду апеляційної інстанції скасовано, постанову суду першої інстанції залишено в силі.

Матеріалами справи також встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ГУ МВС України у Львівській області зі заявою від 02.08.2019 року про добровільне виконання судового рішення в справі № 813/77/16. Одночасно позивач повідомив про бажання проходити службу в Національній поліції відповідно до п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію». З ідентичною заявою від 02.08.2019 року позивач звернувся й до ГУ НП у Львівській області. Також позивач подав на ім`я керівника ГУ НП у Львівській області заяву від 02.08.2019 року про прийом на службу на посаду слідчого слідчого відділу Галицького відділу поліції (м. Львів) ГУ НП у Львівській області.

Листами від 22.08.2019 року, 23.08.2019 року відповідач 2 поінформував позивача про те, що органи поліції не є правонаступниками органів міліції та вказав на необхідність проходження конкурсу для зайняття бажаної посади.

Судом установлено, що наказом відповідача 1 від 17.01.2020 року № 1254/с «Про виконання рішення суду» ОСОБА_1 було поновлено на посаді слідчого СВ Галицького РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області з 07.11.2015 року. Також позивачеві надано попередження від 30.01.2020 року про можливе майбутнє звільнення через два місяці з огляду на скорочення посади та відсутність можливості використання по службі (з попередженням позивач ознайомився 30.01.2020 року). Одночасно роз`яснено умови можливого подальшого працевлаштування в органах Національної поліції - за конкурсом.

У матеріалах справи наявна також заява та рапорт ОСОБА_1 від 05.02.2020 року до начальника ГУ НП у Львівській області щодо прийняття на посаду слідчого слідчого відділу Галицького відділу поліції (м. Львів) ГУ НП у Львівській області або на рівнозначну посаду як форму реалізації норм п. 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію». На такі звернення відповідачем було надано відповідь щодо можливості зайняття посад у поліції за конкурсом.

Із долученої до справи інформаційної довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Галицький районний відділ Львівського міського управління ГУ МВС України у Львівській області припинено 26.03.2020 року, про що внесено запис за №0023435.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області від 27.03.2020 року № 1263о/с позивача звільнено з посади за п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ через скорочення штатів із 30.03.2020 року.

Вважаючи ж своє звільнення незаконним, стверджуючи про порушення чинного законодавства України та своїх прав та інтересів, ОСОБА_1 оскаржив до суду відповідні рішення за цим позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про зобов`язання прийняти на службу до Національної поліції, як наслідок визнання незаконним звільнення з органів міліції, позаяк, вирішення питання про можливість використання позивача на службі (його працевлаштування) відноситься до відповідальності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Колегією суддів з доводів апеляційної скарги встановлено, що позивач вважає, що єдиним ефективним способом для забезпечення відновлення його права на працю є зобов`язання ГУ НП у Львівській області прийняття на службу до поліції у ГУ НП у Львівській області на рівнозначну посаду, яку ОСОБА_1 обіймав в ГУ УМВС України у Львівській області станом на 06.11.2015 року.

Відповідно до положень частини 1 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІ (далі - Закон № 580-VІІ) з метою добору осіб, здатних професійно виконувати повноваження поліції та посадові обов`язки за відповідною вакантною посадою, у випадках, передбачених цим Законом, проводиться конкурс на службу в поліції та/або на зайняття вакантної посади.

Конкурс проводиться відповідною поліцейською комісією.

Частиною 1 статті 51 Закону № 580-VІІ встановлено, що для забезпечення прозорого добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських на підставі об`єктивного оцінювання професійного рівня та особистих якостей кожного поліцейського, відповідності їх посаді, визначення перспективи службового використання в органах поліції утворюються постійні поліцейські комісії.

Отже, Законом № 580-VІІ передбачено певну процедуру прийняття на службу в органи Національної поліції, що вимагає вчинення певних дій як осіб, які приймаються на службу в поліції (як таких, що приймаються на службу вперше, так і для колишніх працівників міліції, які виявили бажання працювати в поліції), а також посадових осіб органів (закладів, установ) поліції.

Слід зазначити, що адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 826/26753/15.

За такого правового врегулювання, адміністративний суд позбавлений можливості зобов`язати орган державної влади прийняти позивача на роботу, оскільки прийняттю на службу до Національної поліції передує встановлена законодавством процедура конкурсу та перевірки, яка може бути проведена лише вищезазначеним органом державної влади.

З огляду на викладене, у задоволені вказаної позовної вимоги слід відмовити повністю.

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні, свідчать про довільне і неправильне трактування ним норм митного законодавства.

Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року у справі № 380/3419/20 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку, крім випадків передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 21.10.2021