Справа № 140/6756/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/6756/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у встановленні з 1956 року по 1965 року у колгоспі "Нове життя" на підставі показань свідків, оформленого листом від 07.06.2021 № 4837-4671/І-02/8-0300/21 та зобов`язання повторно розглянути заяву від 24.05.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.05.2021 позивач звернувся до відповідача із проханням підтвердити стаж роботи в колгоспі «Нове Життя» Рожищенського району Волинської області у 1956-1965 роках показаннями свідків. Проте відповідач листом від 07.06.2021 повідомив що підтвердження вказаного періоду роботи показаннями свідків немає підстав.

З таким рішенням позивач не погоджується та зазначає, що відповідач всупереч вимогам Порядку № 637 та Порядку № 18-1 для розгляду його заяви не опитав та не викликав свідків, не провів засідання комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, а також не оформив відповідне рішення комісії, за формою, як це передбачено Порядком 18-1, а фактично, листом від 07.06.2021 № 4837-4671/1-02/8-0300/21 відмовив у проведенні засідання відповідної комісії з непередбачених законодавством підстав і поза встановленою Порядками №№637, 18-1 процедурою, чим ухиляється від виконання покладених на нього функцій.

Пунктом 17 Порядку №637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30-40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.

Враховуючи наведене позивач вказує на те, що стаж роботи у колгоспі до 1965 року підтверджується незалежно від причин відсутності необхідних документів (стихійного лиха, аварії, катастрофам або інших надзвичайними ситуаціями стаж роботи).

Враховуючи наведене, просить позов задовольнити, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовних вимог не визнав, мотивуючи тим, що за результатами розгляду звернення позивачу було надано відповідь №4837-4671/1-02/8- 0300/21 від 07.06.2021 та роз`яснено про порядок підтвердження трудового стажу.

Відповідач зазначає, що частиною другою статті 24 Закону України №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Правовим актом, який регулює питання підтвердження трудового стажу є Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637.

Тобто, вказана постанова регулює питання підтвердження стажу роботи для призначення пенсії, враховуючи що позивач набув права на пенсію в 2000 році та має необхідний страховий стаж, для встановлення стажу на підставі показань свідків не має підстав.

Статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788, передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, робота, виконувана на підставі членства в колгоспах.

Відповідно до статті 118 КЗпП України для підготовки молоді до продуктивної праці допускається прийняття на роботу учнів загальноосвітніх шкіл, професійно-технічних і середніх спеціальних навчальних закладів для виконання легкої роботи, що не завдає шкоди здоров`ю і не порушує процесу навчання, у вільний від навчання час по досягнення ними чотирнадцятирічного віку за згодою одного з батьків або особи, що його замінює.

Відповідно до Типового уставу колгоспу, затвердженого постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 № 910, членами колгоспу могли бути громадяни, які досягай 16- річного віку. У деяких випадках членами колгоспу могли бути громадяни, які досягай 14-річного віку.

Позивач ОСОБА_1 в 1956 році досяг віку 8 років, а тому враховуючи наведені норми законодавства у відповідача не було правових підстав вирішувати питання для зарахування до стажу періоду роботи малолітньої особи.

З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області з 10.04.2000 отримував пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, а з 23.12.2008 - пенсію за віком, що підтверджується протоколом призначення пенсії від 11.04.2000 № 179630 та розпорядженням від 23.12.2008 № 179630.

24.05.2021 ОСОБА_2 через електронний кабінет Пенсійного фонду України звернувся із заявою про підтвердження стажу роботи в колгоспі «Нове Життя» Рожищенського району Волинської області у 1956-1965 роках на підставі показів свідків.

07.06.2021 ГУ ПФУ у Волинській області листом № 4837-4671/І-02/8-0300/21 повідомило, що частиною другою статті 24 Закону № 1058 встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно з вимогами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних' форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

У разі відсутності трудової книжки колгоспника або в разі відсутності в ній відповідних записів, трудовий стаж колгоспника | підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. У довідці зазначається з якого часу колгоспник перебуває членом колгоспу, кількість нарахованих трудоднів або відпрацьованих людино-днів та підстави видачі довідки.

В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.

Стаж роботи в колгоспі до 1 січня 1965 року зараховується до стажу роботи незалежно від кількості вироблених трудоднів. У разі відсутності документів про наявний стаж роботи в колгоспі до 1965 року і неможливості отримання їх у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями та внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин стаж встановлюється на підставі показань двох або більше свідків згідно п. 17, 18, 25 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від .12.08.1993 №637 (далі-Порядок № 637).

Відповідно до статті 188 Кодексу законів про працю України не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років.

При встановленні стажу роботи за відсутності трудової книжки на підставі показань свідків до стажу роботи може зараховуватись період роботи після досягнення заявником 16-річного віку, крім випадків, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В ході розгляду звернення опрацьовано надані документи та встановлено, що станом на 1956 позивач досяг віку лише 8-років. Разом з тим, відомості щодо неможливості одержання документів у зв`язку з п. 17, 18 Порядку - не залучено.

Враховуючи викладене, та той факт, що позивач перебуває в статусі пенсіонера з 03.02.2000, для встановлення згаданого періоду до стажу на підставі показань свідків, немає підстав.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Положення статті 1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон №1058-IV) визначають, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цимЗакономі за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить частина 1статті 24 Закону №1058-IVстраховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IVстраховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IVперіоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За статтею 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 18 Порядку №637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час,стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, здійснюється органами Пенсійного фонду України відповідно до пункту 2 Порядку №637.

Як видно з матеріалів справи, спірним є не зарахування відповідачем в розрахунок стажу позивача період роботи останнього з 1956 року по 1965 рік у колгоспі «Нове Життя» Рожищенського району Волинської області.

Як вбачається з довідки від 14.05.2021 № 46, виданої Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Нове Життя» Рожищенського району Волинської області, даних про трудовий стаж ОСОБА_1 в книгах обліку трудового стажу за 1956-1965 роки не знайдено.

Вказане засвідчує той факт, що на даний час в архівах зберігаються дані про трудовий стаж працівників СВК «Нове Життя», і за наявності підстав вони можуть бути видані особі на її прохання.

До матеріалів справи не долучено жодного доказу роботи позивача у вказаний період в колгоспі.

Відповідно до Типового уставу колгоспу, затвердженого постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 № 910, членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку. У деяких випадках членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 14-річного віку.

Працюючими в колгоспі вважалися неповнолітні діти, котрі особисто перебували в трудових відносинах з колгоспом, а не епізодично допомагали батькам. Такі особи мали бути зараховані до членів колгоспу з виконанням постійних обов`язків або отримували наряди на виконання певної роботи, їм особисто нараховувалися трудодні (вихододні). Період роботи в колгоспі малолітнім та неповнолітнім дітям, членство в колгоспі яких не підтверджено, зараховується до стажу роботи тільки за умови підтвердження цього факту архівними документами.

Будь-яких архівних документів на підтвердження своєї роботи у колгоспі в період з 1956 по 1965 роки позивачем до заяви, направленої до Пенсійного фонду долучено не було та матеріали пенсійної справи таких даних не містять.

Відповідно до статті 188 Кодексу законів про працю Української РСР від10.12.1971№322-VIII (у редакції станом на день набрання ним чинності з 01.06.1972) не допускається прийняття на роботу осіб молодше шістнадцяти років. У виняткових випадках, за погодженням з фабричним, заводським, місцевим комітетом професійної спілки, можуть прийматись на роботу особи, які досягли п`ятнадцяти років.

Пунктом 1 статті 15 Закону СРСР від 15.07.1964 «Про пенсії і допомогу членам колгоспів» передбачалось зарахування до стажу роботи при призначенні пенсій роботи в якості члена колгоспу.

Крім того підпунктами «а», «б», «в» пункту 109 Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590, було передбачено, що крім роботи у якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховувався також: а) будь-яка робота, на якій працівник, не будучи робітником або службовцем, підлягав державному соціальному страхуванню; б) робота в якості голови або заступника голови колгоспу, якщо цей працівник був направлений (рекомендований) з числа робітників і службовців в колгосп відповідно до рішень радянських чи партійних органів; в) робота члена колгоспу в машинно-тракторній або спеціалізованій (лугомеліоративній, лісозахисній тощо) станції в якості механізатора за час до встановлення штатних посад механізаторів, якщо згодом колгоспник був зарахований до штату машинно-тракторної або спеціалізованої станції. При цьому робочим, які зараховані в штат в якості постійних робочих, а до цього працювали в машинно-тракторній або спеціалізованій станції також на постійній роботі, ця робота зараховується до стажу з включенням міжсезонних перерв.

Згідно з Типовим уставом колгоспу, прийнятим Третім Всерадянським з`їздом колгоспників і затвердженим постановою ЦК КПРС і Радою Міністрів СРСР від 28.11.1969 №910 членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку та виявили бажання своєю працею приймати участь у громадському господарстві колгоспу.

У спірний період 1956-1965 роки позивачу ОСОБА_2 було від 8 до 17 років.

Отже у спірний період позивач, на переконання суду, він не міг бути прийнятий у члени колгоспу в цей період.

Крім того у матеріалах справи відсутні будь-які докази про прийняття позивача у члени колгоспу «Нове Життя».

Суд зауважує, що встановлювати стаж роботи на підставі показань не менше двох свідків можливо лише у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних.

Водночас у даному випадку в матеріалах справи наявна довідка щодо відсутності в книгах обліку даних про трудову діяльність ОСОБА_1 за період 1956-1965 років, тобто наявні документи вказаного колгоспу, однак в них відсутні дані про трудову діяльність позивача та його членство у вказаному колгоспі.

Отже стаж роботи позивача не може встановлюватися показами свідків, оскільки, за наявності довідки, це суперечить вимогам пункту 18 Порядку №637. За відсутності будь-яких документів стаж роботи в колгоспі не може бути підтверджено лише показами свідків.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що членами колгоспу могли бути громадяни, які досягли 16-річного віку. Працюючими в колгоспі вважалися неповнолітні діти, котрі особисто перебували в трудових відносинах з колгоспом. Такі особи мали бути зараховані до членів колгоспу з виконанням постійних обов`язків або отримували наряди на виконання певної роботи, їм особисто нараховувалися трудодні. До стажу роботи, який давав право на пенсію, зараховувалася будь-яка робота в громадському господарстві колгоспу саме як члена колгоспу, незалежно від характеру і тривалості роботи та довгочасності перерв. Тобто безумовною ознакою для зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію, роботи в громадському господарстві колгоспу є статус члена колгоспу.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що підтверджують трудову діяльність позивача, а також його членство у колгоспі «Нове Життя» з 1956 року по 1965 рік, а тому суд вважає правомірним висновок відповідача про відсутність правових підстав щодо зарахування даного періоду до стажу роботи на підставі показів свідків.

Що стосується посилань позивача на те, що ГУ УПФ у Волинській області не було передано його заяву на розгляд комісії, то суд їх до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Постановою правління Пенсійного фонду України 10.11.2006 № 18-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.11.2006 за № 1231/13105, затверджено Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії.

Пунктами 1, 2 даного порядку визначено, що він визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи: для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника; до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території).

Дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали: на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України; на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах;на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років; у період до 01 січня 2004 року на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, та якщо в трудовій книжці є записи з виправленням або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи (далі - періоди роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території).

Відповідно до пункту 3 даного порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії).

Тобто, даним Порядком визначено за яких умов та у яких випадках рішення про підтвердження трудового стажу приймаються комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії.

Подані позивачем заяви до УПФ та наявні матеріали справи не свідчать про те, що в даному випадку відповідач повинен був направити заяву позивача на розгляд комісії за результатами розгляду якої повинно було прийнято відповідне рішення.

Згідно частиною першою ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач у даній справі довів правомірність своїх дій щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу періоду його роботи у 1956-1965 роках у колгоспі, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність оскаржуваних дій відповідача у даній справі, тому і відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат пов`язаних із розглядом справи, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Р.С. Денисюк