Справа № 640/11337/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 жовтня 2021 року м. Київ № 640/11337/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Національної гвардії України
провизнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної гвардії, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.05.2019; зобов`язати Головне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити йому грошову компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.05.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.05.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

В обґрунтування позовних вимог позивач заначив, що з 14.01.2015 є учасником бойових дій та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної строком 14 календарних днів на рік. Зазначену відпустку за 2015, 2016, 2017 та 2019 роки позивач не використав. Проте, при звільненні позивача з військової служби у відставку у 2018 відповідач йому грошову компенсацію за невикористану відпустку не виплатив, у задоволенні заяви про виплату йому компенсації відмовив.

Відповідач надав суду відзив, у якому покликається на те, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки позивачу як учаснику бойових дій не виплачувалась, оскільки під час дії особливого періоду надання військовослужбовцям окремих видів відпусток, передбачених законодавством, тимчасово припиняється. Оскільки додаткова відпустка учаснику бойових дій не належить до переліку відпусток, які надаються попри існування особливого періоду, грошова компенсація за невикористані дні цієї відпустки виплачена бути не могла, відтак дії відповідача є правомірними. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України, зокрема, остання штатна посада, яку він обіймав заступник керівника апарату командувача Національної гвардії Головного управління Національної гвардії, де знаходився на фінансовому забезпеченні.

Наказом Міністерства оборони України від 15.02.2018 №92 позивача звільнено з військової служби у відставку відповідно до пункту «б» (за станом здоров`я) частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командувача Національної гвардії України від 04.04.2019 №50 о/с «По особовому складу» відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено позивача з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту два частини п`ятої (за станом здоров`я).

Наказом командувача Національної гвардії від 10.05.2019 №96 (по стройовій частині), поміж іншого, з 11.05.2019 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено позивача зі списків особового складу Головного управління Національної гвардії України та всіх видів забезпечення, визначено виплатити йому грошову компенсацію за 45 невикористаних днів щорічної основної відпустки.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 14.01.2015 позивач є учасником бойових дій.

Згідно з доводами позивача під час проходження військової служби додаткова відпустка йому як учаснику бойових дій за період служби 2015-2019 роки не надавалась.

Як убачається зі змісту Наказом командувача Національної гвардії від 10.05.2019 №96 (по стройовій частині), компенсацію за невикористані дні вищевказаної відпустки позивачу не виплачено.

Листом від 22.04.2020 позивач звернувся до командувача Національної гвардії України, в якому, зокрема, просив останнього надати вказівку начальнику фінансово-економічного управління щодо проведення розрахунків по виплаті йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.05.2019.

Листом від 08.05.2020 №27/32/1-Б-428 Головне управління Національної гвардії України повідомило позивача про відсутність підстав для виплати йому вищевказаної грошової компенсації, мотивуючи тим, що станом на час звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Головного управління Національної гвардії України він з рапортом про виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій не звертався. Також послалися на лист Міністерства соціальної політики України від 20.12.2019 №1888/0/206-19, адресований Міністерству внутрішніх справ України, в якому надано роз`яснення порядку надання відпусток військовослужбовцям та виплати їм грошової компенсації за невикористані дні відповідних відпусток.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» встановлено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки. Як вбачається з пункту 17 статті 10-1 вищевказаного Закону в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток (...), припиняється.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та «Про оборону України».

Так, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток.

Однак, Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачене припинення виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку, право на яку військовослужбовець - учасник бойових дій набув за період проходження ним військової служби. Водночас, у разі невикористання додаткової відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, особа не втрачає саме право на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізоване у один із таких способів:

1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін;

2) грошова компенсація відпустки.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пунктом 8 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статтею 16-2 Закону України «Про відпустки».

Крім того, пунктом 3 XXXI Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200, передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток за поточний рік до одержання військовою частиною наказу (повідомлення) про звільнення з військової служби оплачується тривалість щорічної основної та додаткової відпусток, на які вони мають право в році звільнення.

Пунктом 5 указаної Інструкції також визначено, що у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у пунктах 3, 4 цього розділу, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей. Виплата грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, а також за невикористані дні додаткової відпустки.

Відтак, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуте під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою у зразковому рішенні Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №620/4218/18, яке залишене в силі постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019. Також аналогічні висновки були зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року у справі №620/4218/18.

При цьому суд не бере до уваги лист Міністерства соціальної політики від 20.12.2019 №1888/0/206-19 щодо роз`яснення порядку надання відпусток військовослужбовцям та виплати їм грошової компенсації за невикористані дні відпусток, оскільки такий лист має інформаційно-рекомендаційний характер та не є нормативно-правовим актом.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що виключивши позивача зі списків особового складу Головного управління Національної гвардії України відповідно до наказу від 10.05.2019 №96, відповідач необґрунтовано не здійснив з ним повного розрахунку, зокрема в частині виплати йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015-2019 роки.
При цьому те, що позивач не оскаржив вищевказаний наказ, не позбавляє його права на отримання передбаченої частиною 14 статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Що стосується строків звернення до суду з заявленими вимогами, то суд виходить зі змісту постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №620/4218/18, де вказано, що спеціальним законодавством прямо не врегульоване питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком. Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду, оскільки стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні додаткової відпустки.

Також суд звертає увагу на те, що виплата компенсації повинна була бути здійснена під час остаточного розрахунку з військовослужбовцем при звільненні, незалежно від того, чи звертався він із заявою (рапортом) про виплату такої компенсації, чи ні.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору як учасник бойових дій та не надав суду докази про понесені ним витрати у зв`язку зі зверненням до суду з даним позовом, підстави для вирішення судом питання про відшкодування йому судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 19, 77, 90, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з 11.05.2019.

Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані ним календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 11.05.2019.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Суддя А.С. Мазур