Справа № 120/8967/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 р. Справа № 120/8967/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в м. Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 через свого представника адвоката Тиховського Миколу Олеговича звернулися до суду з позовом до Соболівської сільської ради Гайсинського району Вінницької області про визнання протиправною бездіяльності відповідача при розгляді клопотань позивачів про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га (для кожного окремо) на території Соболівської сільської ради (за межами населених пунктів) Теплицького району Вінницької області та зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачам дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га кожному.

Ухвалою від 09.08.2021 судом відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Однак, 12.08.2021 на адресу суду від представника позивачів, в порядку ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивачі просять вважати прохальну частину позову викладеною в наступній редакції:

- визнати протиправним рішення 9 сесії 8 скликання Соболівської сільської ради від 09.06.2021, яким відмовлено громадянам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Теплицького району Вінницької області;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Теплицького району Вінницької області.

Подана заява мотивована тим, що у травні 2021 року позивачі звернулись до відповідача із заявами про надання їм дозволів на розробку кожному із них проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,00 га на території Соболівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення.

За результатами розгляду таких заяв позивачі отримали відповідь від відповідача про те, що на 9 сесії 8 скликання від 09.06.2021 були розглянуті проекти рішень про надання їм дозволів на розробку проекту землеустрою та при постановленні їх на голосування депутати сільської ради вказані проекти рішень не підтримали, проголосувавши «проти» з тих причин, що перевага в наданні земельних ділянок була надана іншим особам, які мають статус учасників бойових дій.

Позивачі вважають, що оскільки їхні клопотання радою розглянуті, то це виключає підстави для висновку про наявність протиправної бездіяльності в поведінці відповідача. В той же час посилаючись на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі № 343/244/16-а та від 09.12.2020 у справі № 300/178/20 вказують на те, що відхилення радою проекту рішення про надання їм дозволу на розробку проекту землеустрою є свіченням відмови в задоволенні їхньої вимоги, у зв`язку з чим і ставлять питання про скасування відповідного рішення ради. При цьому, мотиви протиправності такої відмови відповідача обґрунтовують тим, що жодних підстав, визначених у ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України для відмови у наданні їм дозволів на розробку проекту землеустрою у відповідача не було, а надання переваги в цьому випадку для отримання такого дозволу іншим особам свідчить про упереджене та нерівноправне ставлення з боку органу місцевого самоврядування.

Ухвалою суду від 30.08.2021 заяву позивачів про зміну позовних вимог прийнято до розгляду як таку, що відповідає вимогам статті 47 КАС України.

28.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема вказав, що 19.05.2021, 21.05.2021 та 24.05.2021 до Соболівської сільської ради надійшли заяви громадян учасників бойових дій про надання їм дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га для кожного на території Соболівської сільської ради. Також на ці ж самі земельні ділянки 25.05.2021 надійшли заяви від позивачів про надання їм дозволів на виготовлення проектів землеустрою. 09.06.2021 на засіданні постійної комісії Соболівської сільської ради з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою було розглянуто питання по вказаним заявам та висловлено пропозицію розгляду заяв усіх категорій громадян. В той же час на 9 сесії 8 скликання сільської ради, яка відбулась 09.06.2021 депутати під час голосування за вказані пропозиції віддали перевагу першочергово надати земельні ділянки учасникам бойових дій. Натомість, при постановлені на голосування проектів рішень щодо заяв позивачів, депутати проголосували «проти», тобто одноголосно висловили відмову у наданні їм дозволів на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки.

За таких обставин відповідач вважає, що Соболівська сільська рада при розгляді заяв позивачів діяла у спосіб, передбачений нормами як Земельного кодексу України так і Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а тому у задоволенні адміністративного позову просить суд відмовити.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо можливості постановлення окремої ухвали на голову сільської ради, а також щодо стягнення судових витрат, вважаючи їх розмір явно завищеним.

Також, 28.08.2021 відповідачем на виконання вимог суду надано витребувані судом докази, необхідні для розгляду даної адміністративної справи.

30.08.2021 представником позивачів подано відповідь на відзив, у якій останній вважає доводи відповідача необґрунтованим, а адміністративний позов таким, що підлягає задоволенню.

Надалі, 09.09.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення, згідно яких останній підтримуючи попередньо викладені у відзиві на позовну заяву свої доводи просить відмовити позивачам у задоволенні їхнього позову.

Інших заяв від сторін спору до суду не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 25.05.2021 до Соболівської сільської ради надійшли клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про надання кожному із них, окремо, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель сільськогосподарського призначення на території Соболівської сільської ради.

До вказаних клопотань позивачами долучено копії їхніх паспортів та ідентифікаційних номерів, а також викопіювання із кадастрової карти на якому зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

Згідно з витягу із протоколу пленарного засідання 9 сесії 8 скликання Соболівської сільської ради від 09.06.2021 та результатів поіменного голосування встановлено, що проекти рішень про надання позивачам дозволу на замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність не прийняті як рішення ради, оскільки за них проголосували: «за» 0, «проти» - 16, «утрималось» - 0.

Листом від 23.07.2021 № 355 Соболівська сільська рада повідомила представника позивача, що питання про надання позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою було винесено на розгляд 9 сесії 8 скликання сільської ради, що відбулась 09.06.2021, разом із іншим питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо цієї ж земельної ділянки іншим громадянам учасникам бойових дій. При цьому, при голосуванні за вказані проекти рішень депутати віддали перевагу в наданні земельних ділянок учасникам бойових дій. Відповідно, проекти рішень щодо заяв позивачів були проголосовані «проти», у зв`язку з чим рішення по них не прийнято.

Вважаючи таке рішення Соболівської сільської ради від 09.06.2021 про відмову позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) протиправним, позивачі через свого представника звернулись до суду з відповідним позовом ( з урахуванням заяви про зміну предмету позову).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України від 25.10.2001 № 2768-III (далі - ЗК України) та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За приписами ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною другою статті 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Положеннями частини третьої статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Зокрема, ч. 6 ст. 118 ЗК України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами 10, 11 статті 118 ЗК України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Отже, аналіз положень частин 6 та 7 статті 118 ЗК України вказує на те, що з метою реалізації права на отримання земельної ділянки зацікавлена особа повинна звернутися із клопотанням до компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування. Наведене законодавче регулювання обумовлено розмежуванням компетенції між органами державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної форми власності.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1 статті 122 ЗК України).

Разом із тим, порядок прийняття органом місцевого самоврядування відповідних рішень врегульований Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин.

Як з`ясовано судом, на пленарному засіданні дев`ятої сесії 8 скликання Соболівської сільської ради 09.06.2021 було розглянуто заяви позивачів про надання кожному із них дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність орієнтовною площею 2,00 га із земель комунальної власності на території Соболівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства, однак позитивного рішення щодо таких заяв прийнято не було у зв`язку з не підтриманням депутатським корпусом сільської ради відповідних проектів рішення шляхом голосування по таким питанням «проти».

Надаючи оцінку такому порядку прийняття сільською радою рішення суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої, другої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон N 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною п`ятнадцятою статті 46 Закону N 280/97-ВР порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності". До прийняття регламенту ради чергового скликання застосовується регламент ради, що діяв у попередньому скликанні.

Отже, підготовка і розгляд питань, вирішення яких належить до повноважень ради, виносяться на пленарні засідання ради і регулюється Регламентом ради. Це стосується і клопотання позивачів про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Так, відповідно до Регламенту Соболівської сільської ради (далі Регламент), затвердженого рішенням Соболівської сільської ради № 5 від 24.11.2020, цим Регламентом встановлюється порядок скликання сесій, підготовки і розгляду нею питань, проведення засідань, прийняття рішень ради та ін.

Статтею 30 Регламенту передбачено, що включенню питання до проекту порядку денного та його винесенню на розгляд пленарного засідання ради передує попередній розгляд цього проекту в постійних комісіях ради, до сфери повноважень яких належать ці питання (крім процедурних рішень). Питання, які не були попередньо розглянуті відповідними постійними комісіями ради до порядку денного не включаються та не розглядаються на сесії.

Вимоги до проекту рішення ради визначені у статті 31 Регламенту, якою передбачено, що проект рішення, що планується внести на розгляд ради, подається секретарю ради у друкованій та електронній формі (у текстовому форматі). А узгодження проекту рішення здійснюється у спосіб, визначений статтею 32 Регламенту.

Стаття 56 Регламенту регулює порядок прийняття рішень Соболівською сільською радою. Згідно з частиною першою цієї статті на пленарних засіданнях рада може приймати у межах своєї компетенції та відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україна» нормативні та інші акти у формі рішень.

Частинами 2, 3 статті 56 Регламенту визначено, що рішення ради приймається після обговорення на її пленарному засіданні більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків голосування з процедурних питань, визначених цим Регламентом. При встановленні результатів голосування до загального складу ради включається голос Соболівського сільського голови, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні шляхом відкритого поіменного голосування депутатів, окрім випадків, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», в яких рішення приймаються таємним голосуванням.

Після закінчення голосування головуючий на засіданні оголошує його результат і прийняте рішення, яке, окрім іншого, підлягає обов`язковому відображенню в протоколі пленарного засідання ради разом із результатами голосування (ч. 4 ст. 55, ст. 79 Регламенту).

Отже, з огляду на наведені вище норми Регламенту суд приходить до переконання в тому, що проекти рішень ради можуть готуватися із варіантом позитивного вирішення питання.

В той же час, рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувала більшість депутатів від загального складу Ради та викладається у формі окремого документу.

Натомість, проект рішення, який не отримав необхідної кількості голосів на свою підтримку, вважається відхиленим та не викладається у формі окремого документу про відмову в задоволенні відповідної вимоги, заяви чи клопотання, а такий результат фіксується у протоколі пленарного засідання Ради.

Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 вересня 2018 року у справі N 343/244/16-а, в якій суд вказав, що рішення міськрадою було "не прийнято" у зв`язку із не набранням відповідної кількості голосів, а також із висновками, що викладені в іншій постанові Верховного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 300/178/20.

Тобто, діючим законодавством та Регламентом Соболівської сільської ради не передбачено, що у разі не набрання необхідної кількості голосів за прийняття певного рішення, сільська рада мала б голосувати за окремий документ про відмову у прийнятті такого рішення.

Як уже зазначалося судом вище та підтверджується матеріалами справи, Соболівська сільська рада 09.06.2021 на засіданні 9 сесії 8 скликання розглянула клопотання позивачів про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на кожного, на території Соболівської сільської ради, де за результатами голосування проекти відповідних рішень не набрали необхідної кількості голосів на їх підтримку.

Внаслідок цього, проекти таких рішення були відхилені (не прийняті), а в протоколі пленарного засідання ради від 09.06.2021 зафіксовано, що вищевказане питання розглянуто, однак рішення не прийнято. Вищевикладені обставини вказують на те, що не підтримання проектів рішень про надання позивачам дозволів на розробку проекту землеустрою свідчить, що в задоволенні заяв позивачів про надання їм дозволів на розробку проекту землеустрою було відмовлено. При цьому, зміст такого рішення викладено не окремим документом, а відображено у протоколі № 9 пленарного засідання Соболівської сільської ради від 09.06.2021.

За таких обставин суд вважає, що оскільки клопотання позивачів відповідачем розглянуто з дотриманням порядку, передбаченого Регламентом ради, тому обраний спосіб захисту порушеного права у спосіб оскарження саме рішення Соболівської сільської ради від 09.06.2021 щодо відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Теплицького району Вінницької області відповідає обставинам справи та суті спірних правовідносин.

Щодо мотивів, за яких відповідач відмовив позивачам у наданні відповідних дозволів, то як слідує із витягу з протоколу № 9 пленарного засідання Соболівської сільської ради від 09.06.2021, а також листа Соболівської сільської ради від 23.07.2021 № 355, адресованого представнику позивачам, єдиною підставою за якої позитивне рішення на користь позивачів не було прийняте є те, що бажані для позивачів земельні ділянки перед цим рішеннями Соболівської сільської ради від 09.06.2021 були виділені іншим особам учасникам бойових дій.

На наведені підстави для відмови відповідач посилається і у відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 28.08.2021.

Надаючи оцінку таким доводам відповідача, які покладені в основу оскаржуваного рішення, суд вкотре звертає увагу на положення частини 7 статті 118 ЗК України, в якій визначено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України, а тому відмова у вирішенні заяви на будь-яких інших підставах, які не передбачені даною нормою, суперечить вимогам закону.

Аналогічна правова позиція із цього приводу неодноразово була висловлена Верховним Судом у своїх постановах від 25.02.2020 року в справі за № 723/1964/14-а, від 15.04.2020 року в справі за № 638/15764/17, від 15.04.2020 року в справі за № 638/15764/17, від 22.04.2020 року в справі за № 818/1707/16 та від 14.05.2020 року в справі за № 360/536/17-а, та інших.

В даному випадку мотиви, якими керувався відповідач першочергове надання земельних ділянок учасникам бойових дій не ґрунтується на вказаних положеннях Земельного кодексу України.

Так, суд не ставить під сумнів право учасників бойових дій на отримання пільг, пов`язаних із їхнім статусом. Втім, відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасники бойових дій мають право на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. В той же час спірні земельні ділянки відносяться до земель сільськогосподарського призначення і надавалися таким особам із цільовим призначенням (01.03) для ведення особистого селянського господарства. Тобто, наявність в таких осіб статусу учасника бойових дій в цьому випадку не впливає на пріоритетність при вирішення питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Щодо посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц щодо законності надання дозволу на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї ж ділянки, то суд вважає їх безпідставними, оскільки в цій справі спір вирішувався за правилами цивільного судочинства щодо визнання недійсним договору оренди та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди. Відмінність правової природи та обставин спору в справі № 688/2908/16-ц виключає підстави для застосування викладених у ній висновків Верховного Суду при розгляді цієї справи.

Більш того, з аналізу статей 118, 122 Земельного кодексу України вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Земельним кодексом України передбачено механізм безоплатної передачі земель сільськогосподарського призначення у власність та вичерпні підстави для відмови в цьому, а тому відповідач не мав право відмовляти позивачам в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність за наявності поданих документів лише із тих підстав, що на спірні земельні ділянки уже надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою іншим особам.

Отримання відповідного дозволу не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у наданні такого дозволу при дотриманні особою вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 08.09.2020 у справі № 812/1450/17.

Відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив ту обставину, що до клопотань позивачів були надані всі документи, передбачені ч. 6 ст. 118 ЗК України. Крім того, останнім не заперечується і та обставина, що земельні ділянки, які бажають отримати у власність позивачі, є вільними та не перебувають у приватній власності інших осіб. Тобто, на момент прийняття оскаржуваного рішення перешкод для надання позивачам дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо таких земельних ділянок не існувало, позаяк, як уже наголошувалося судом вище, отримання відповідного дозволу не означає наступне передання цієї ділянки у власність особам.

З огляду на викладене, суд встановив, що підстави якими керувався відповідач, відмовляючи позивачам у задоволенні їхніх клопотань та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею по 2 га (для кожного окремо) на території Соболівської сільської ради, не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у спосіб визнання протиправним та скасування рішення 9 сесії 8 скликання Соболівської сільської ради від 09.06.2021, викладеного у протоколі № 9 пленарного засідання сесії сільської ради від 09.06.2021 щодо відмови позивачам у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо, із земель комунальної власності, на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Визначаючись щодо наявності підстав для зобов`язання відповідача надати дозволи на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, орієнтовною площею по 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту), суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 січня 2020 року у справі №316/979/18 та виходить із наступного.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У даній справі повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Такі ж висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі № 440/793/19, від 02.04.2020 року у справі № 826/568/19, від 28.05.2020 року у справі № 819/654/17, від 02.07.2020 року за № 825/2228/18 та інших.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 04 серпня 2020 року у справі №340/2074/19 ).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У свою чергу, як уже встановлено судом вище, відмова відповідача у наданні позивачам дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки згідно з оскаржуваного рішення здійснена з підстав, не визначених частиною 7 статті 118 ЗК України, що свідчить про відсутність наміру у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення відповідно до чинного законодавства.

Зважаючи на викладене, за наявності достатніх та належним чином поданих позивачами документів та недоведеність відповідачем існування, передбачених чинним законодавством, інших обставин, що можуть слугувати підставою для відмови у наданні дозволу, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги та зобов`язання відповідача надати позивачам дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо, із земель комунальної власності, на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

На переконання суду такий спосіб захисту порушеного права відповідає положенням ч. 4 ст. 245 КАС України, є належним та ефективним, забезпечує позитивне вирішення його питання без невиправданих зволікань.

Подібну правову позицію вже висловлював Верховний Суд, зокрема у постановах від 24.01.2019 по справі N 806/2978/17, від 16.05.2019 по справі N 812/1312/18, від 14.08.2019 по справі N 0640/4434/18, від 28.05.2020 по справі № 819/654/17 та інших.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій і докази, надані стороною позивача, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Окрім того, представник позивача у позовній заяві ставить питання про постановлення судом окремої ухвали на голову Соболівської сільської ради Асауленко В.П.

Розглянувши дане процесуальне питання суд не знаходить підстав для вжиття заходів реагування, визначених статтею 249 КАС України, оскільки під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення сільським головою Соболівської сільської ради вимог закону, що зумовлювали необхідність постановлення окремої ухвали.

Також представник позивача просить встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, у випадку задоволення позову.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, необхідність встановлення судового контролю за виконанням судового рішення вирішується судом залежно від обставин кожної адміністративної справи та є його розсудом, а не обов`язком.

В силу положень ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судового рішення також закріплений у статті 14 КАС України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відтак, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а обставини справи не вказують на те, що відповідач буде ухилятись від його виконання, суд не вбачає достатніх підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення в зобов`язальній частині.

У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн. кожним з позивачів (загалом 6356 грн. (908 х 7)) підлягають відшкодуванню на користь позивачів за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Що стосується відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 56000 грн. (з розрахунку 8000 грн. щодо кожного з позивачів), то суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Судом встановлено, що між Адвокатським бюро "Тиховського "Подільський юридичний захист" (далі - Бюро), в особі керуючого бюро Тиховського Миколи Олеговича та Намакарським Станіславом Юрійовичем, який діє за нотаріальними довіреностями від 7 громадян: (позивачів у даній справі) (далі - Клієнт) укладено Договір про надання правової допомоги від 01.06.2021.

Згідно з пунктом 1.1. вказаного Договору бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу щодо:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;

- складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру;

- складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог процесуального законодавства);

- представництва та захисну інтересів Клієнта в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та усіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби України, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань.

Пунктом 3 Договору передбачено, що розмір гонорару, який Клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, складає 56000 (п`ятдесят шість тисяч) гривень, з розрахунку по 8000 грн. за надання послуг правової допомоги одному клієнтові. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 2-х днів з моменту отримання клієнтом розрахункового рахунку. Оплата по даному договору може здійснюватись, як у безготівковій формі на розрахунковий рахунок бюро, так і формі надання готівкових коштів, то підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера бюро.

Із матеріалів справи слідує, що факт сплати представником позивачів ОСОБА_8 гонорару за надані послуги правової допомоги в сумі 56000 грн. підтверджується копією квитанцією до прибуткового касового ордеру № 10 від 01.06.2021, виданою Адвокатським Бюро Тиховського «Подільський юридичний захист».

Як зазначено у статті 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19, що розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. У зв`язку з цим відсутність детального опису робіт не впливає на визначення судом розміру понесених витрат на правничу допомогу адвоката, позаяк норма частини 4 статті 134 КАС України запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката 56000 грн. є визначеним незалежно від обсягу наданих послуг.

Разом із тим з огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

На переконання суду, виходячи із обставин даної конкретної справи, заявлений до відшкодування розмір витрат на оплату послуг адвоката в загальній сумі 56000 грн. є завищеним.

Так, суд враховує те, що дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження та має ознаки справи незначної складності. Адвокатом підготовлена одна позовна заява від імені 7 позивачів, де предметом оскарження є рішення одного відповідача, що прийняте за однакових обставин, мотивів та ідентичних підстав. Крім того, до інших заяв, які підготовлені адвокатом у цій справі слід віднести заяву про зміну предмету позову та відповідь на відзив, зміст та обсяг яких не вимагав затрати адвокатом значної кількості часу та зусиль.

За таких обставин суд, керуючись принципом справедливості, виходячи із фактичного обсягу наданих адвокатом послуг правової допомоги, характером та предметом даного спору, приходить до висновку про можливість зменшення розміру витрат в даній справі до 7000 грн., з розрахунку по 1000 грн. на кожного з позивачів, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення 9 сесії 8 скликання Соболівської сільської ради від 09.06.2021, яке викладене у протоколі № 9 пленарного засідання сесії Соболівської сільської ради від 09.06.2021 щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га для кожного окремо на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Зобов`язати Соболівську сільську раду прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Зобов`язати Соболівську сільську раду прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Зобов`язати Соболівську сільську раду прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Зобов`язати Соболівську сільську раду прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_4 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Зобов`язати Соболівську сільську раду прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_5 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Зобов`язати Соболівську сільську раду прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_6 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Зобов`язати Соболівську сільську раду прийняти рішення, яким надати дозвіл ОСОБА_7 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, із земель комунальної власності, орієнтовною площею 2,00 га, розташованої на території Соболівської сільської ради (за межами населеного пункту) Гайсинського району Вінницької області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_2 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_3 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_4 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_5 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_6 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Стягнути на користь ОСОБА_7 сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Соболівської сільської ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 20.10.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Позивач: ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Позивач: ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Позивач: ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 );

Позивач: ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 );

Позивач: ОСОБА_7 (місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_7 );

Представник позивачів: адвокат Тиховський Микола Олегович, просп. Юності, 44, прим. 212, м. Вінниця;

Відповідач: Соболівська сільська рада (місцезнаходження: вул. 40-річчя Перемоги, 7, с. Соболівка, Гайсинський район, Вінницька область, 23820, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович