Справа № 640/5637/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5637/20 Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Промтехсервіс» до Київської митниці Державної митної служби про визнання протиправним і скасування рішення, скасування картки відмови, за апеляційною скаргою Київської митниці Державної митної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова група «Промтехсервіс» (далі - позивач, ТОВ «Торгова група «Промтехсервіс») звернулось у суд з позовом до Київської митниці ДМС (далі - відповідач) про визнання протиправним і скасування рішення про визначення митної вартості імпотртованих товарів за резервним методом, скасування картки відмови.

На обґрунтування позову зазначає, що митницею в оскаржуваному рішенні не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість уважати, що декларантом заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого до декларування товара, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими і як вони впливають на митну вартість товару.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, Київська митниця Державної митної служби України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування вимог скарги апелянт зазначає, що декларантом додатково не надано на запит митниці для підтвердження заявленої вартості товарів документів у повному обсязі, а ті, що були надані, містили розбіжності та не підтверджували числові значення складових вартості товару. Таким чином, апелянт зазначає, що рішення про коригування митної вартості було винесено митницею правомірно, проте суд першої інстанції не прийняв до уваги виявлені митним органом розбіжності щодо транспортних засобів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог та скасування рішення митниці про коригування митної вартості товарів.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі пункта 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач, з метою розмитнення товарів (частини, що використовуються в двигунах внутрішнього згорання екскаваторів на суму 1499,55 USD, частини, що використовуються в екскаваторах на суму 3838,48 USD, частини, що використовуються в двигунах внутрішнього згорання екскаваторів на суму 6754,79 USD, частини, що використовуються в екскаваторах для очищення повітря на суму 1341,28 USD) - подав наступні документи із визначенням митної вартості товарів за основним методом - ціною договора (контракта):

- митну декларацію №UA100030/2019/379253 від 18 грудня 2019 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) №68/11-Р від 08 серпня 2011 року з додатковою угодою №4 від 09 вересня 2016 року, доповнення (специфікація) до зовнішньоекономічного договора (контракта) №9 від 29 серпня 2019 року та №10 від 15 жовтня 2019 року;

- рахунок-фактуру (інвойс) №PTS2019001 від 06 листопада 2019 року;

- пакувальний лист б/н від 06 листопода 2019 року;

- банківські платіжні документи №303 від 29 серпня 2019 року , №398 від 15 жовтня 2019 року, №428 від 01 листопада 2019 року;

- транспортні (перевізні) документи: договір на транспортно-експедиційне обслуговування №SC-1674 від 26 червня 2014 року, довідка про вартість перевезення до митного кордону України №SODS00034980 від 15 грудня 2019 року, рахунок № UA00023208 від 15 грудня 2019 року, заявка на перевезення № SODS00034980 від 07 листопада 2019 року;

- сертифікат походження товару (Original) №19С4403М0011/02414 від 06 листопада 2019 року;

- коносамент №WMS19103848 від 10 листопада 2019 року;

- автотранспортну накладну (СМR) №0380 від 10 грудня 2019 року;

- копію митної декларації країни відправлення №462201204 від 07 листопада 2019 року.

Київською митницею ДФС 20 грудня 2019 року видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, яким скориговано вартість:

- частини, що використовуються в екскаваторах з 3838,48 USD на 4302,49 USD;

- частини, що використовуються в двигунах внутрішнього згорання екскаваторів з 6754,79 USD на 8893,98 USD.

Зазначене рішення обґрунтовано тим, що митна вартість імпортованих товарів, заявлених до митного контролю та митного оформлення за митною декларацією №UA100030/2019/379253 від 18 грудня 2019 року, не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, відповідно до частини 6 статті 54 та частини 2 статті 58 Митного кодексу України.

З метою розмитнення товарів 21 грудня 2019 року позивачем подано нову митну декларацію, яка прийнята з урахуванням рішення про коригування митної вартості, товар випущено в обіг під гарантії, передбачені Розділом Х Митного кодексу України.

Не погоджуючись з рішеннями митного органу, позивач звернувся з позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем належними доказами не доведено, що позивачем до митного органу не надано всіх необхідних документів для підтвердження заявленої у митній декларації митної вартості товара, внесено до декларацій недостовірні або неточні відомості, або надано документи, котрі містили розбіжності, що у свою чергу унеможливлювало б визначення митної вартості товара за ціною договора. Водночас повноваження митниці щодо витребування додаткових документів для перевірки правильності визначення митної вартості товара можуть бути реалізовані за наявності обґрунтованих підстав для сумніву в правильності митної оцінки товара.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Згідно із частиною 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1-2 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товара, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із частиною 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товара; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товара та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товара; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товара, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товара підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин 5 - 6 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товара.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені у статті 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 809/278/17, від 23 січня 2020 року у справі № 804/4365.

У силу приписів частин 1-3 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товара умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (частини 6 статті 54 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до частин 1 - 2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Колегія суддів, дослідивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товара, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність тверджень відповідача щодо неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною митною декларацією документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товара за основним методом; наявності встановлених Законом обмежень для застосування першого методу та обставин, достатніх для відмови у митному оформленні товара за першим методом, а отже, і підстав для використання резервного методу визначення митної вартості товара при недоведеності неможливості її визначення за основним.

У свою чергу надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку інформацію про товар, його ціну та не містять розбіжностей, а отже, підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Доводи апелянта про те що, що позивачем не підтверджена інформація щодо витрат на страхування, оплати за фрахт, відсутність документа під кодом 4103, надані документи мають розбіжності щодо назви та номера транспортного засобу, порту відвантаження в рахунку, надана митна декларація країни відправлення складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, є необґрунтованими, з наступних підстав.

У матеріалах справи міститься договір на транспортно-експедиторське обслуговування №SC-1674 від 26 червня 2014 року, з якого убачається, що експедитор, в тому числі, надає послуги страхування вантажів (пункт 1.1 договора). Зазначене підтверджує також заявка від 07 листопада 2019 року, у якій визначені послуги, які надає експедитор, та їх вартість, у тому числі, страхування вантажу. Також довідка про вартість перевезення до митного кордону України від 15 грудня 2019 року містить інформацію щодо вартості страхування вантажу у розмірі 1522,85 грн та рахунок на оплату від 15 грудня 2019 року на таку ж суму.

Колегія суддів звертає увагу, що увище зазначене повністю підтверджує витрати на страхування та належність наданих послуг.

Окрім того, вищезазначені документи повністю підтверджують оплату за фрахт, що передбачено пунктом 4.3 договора на транспортно-експедиторське обслуговування від 26 червня 2014 року №SС-1674, та повністю узгоджуються з вимогами частини 2 статті 53 Митного кодексу України та не передбачають обов`язку надання декларантом окремого платіжного документу стосовно оплати за фрахт.

Із листа №62 від 20 грудня 2020 року убачається, що позивачем надано, серед іншого, зовнішньоекономічний договір (контракт) №68/11-Р від 08 серпня 2011 року з додатковою угодою №4 від 09 вересня 2016 року, доповнення (специфікація) до зовнішньоекономічного договору (контракту) №9 від 29 серпня 2019 року та №10 від 15 жовтня 2019 року, відтак доводи апелянта щодо відсутності у поданих документах доповнень до договора є безпідставними.

Стосовно розбіжностей щодо назви та номера транспортного засобу, порту відвантаження в рахунку, то митним органом не підтверджено, не наведено конкретного переліку документів, у яких виявлено недостовірну інформацію (розбіжності) в зазначеній частині.

Згідно із частиною 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що митний орган не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товара. У поданих при митному оформленні товара документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять усі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товара та ціни, що підлягає сплаті за цей товар.

Окрім цього, митним органом не надано належних доказів на підтвердження правомірності застосування до позивача саме другорядного методу визначення митної вартості - резервного, та послідовного вибору методів, як того вимагають положення частини 3 статті 57 Митного кодексу України.

Колегія суддів зауважує, що однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товара і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

У правових позиціях Верховного Суду неоднаразово наголошувалося на невідповідності рішень про коригування митної вартості товарів вимогам законодавства з тієї підстави, що митницею у спірних рішеннях не наведено пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії, умови поставки, комерційні умови тощо та не зазначено докладної інформації і джерел, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (постанови Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02 березня 2018 року у справі № 804/2997/17 (К/9901/4472/17).

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Київської митниці Державної митної служби України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька