Справа № 520/1277/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 р. Справа № 520/1277/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мінаєвої О.М.

суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Єгупенко В.В., м. Харків, повний текст складено 26.05.21 року у справі № 520/1277/21

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

треті особи - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Регіональна профспілкова організація Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, Профспілкова організація Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), треті особи - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Регіональна профспілкова організація Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, Профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції, в якому просила суд:

- визнати дії відповідача щодо відмови у погодженні надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань позивачу протиправними;

- зобов`язати відповідача погодити надання позивачу щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань на підставі заяв від 15.06.2020 р. та 06.07.2020 р.;

- визнати дії відповідача щодо відмови у виплаті надбавки за знання іноземної мови (англійської) позивачу - протиправними та стягнути з відповідача на користь позивача надбавку за знання та використання в роботі іноземної мови - англійської мови у розмірі 10 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати) з дати призначення на посаді до дня поновлення на роботі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі № 520/1277/21 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Міністерства юстиції України щодо відмови ОСОБА_1 у погодженні надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення.

Зобов`язано Міністерство юстиції України погодити надання ОСОБА_1 щорічної відпустки та грошової допомоги для оздоровлення на підставі заяв, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 06.07.2020 р. №8044-32-20 та від 16.07.2020 р. №8585-32-20.

Зобов`язано Міністерство юстиції України розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2020 р. про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач, Міністерство юстиції України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі № 520/1277/21 скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивачу вже була виплачена компенсація за невикористану частину основної щорічної відпустки. Зазначає, що Державним сектором Міністерства юстиції України не було погоджено надання щорічної відпустки позивачу, тому і підстав для виплати грошової допомоги відсутні. Також вказує, що судом першої інстанції не було досліджено питання перебування позивача на даний час у трудових відносинах з Міністерством юстиції України, Північно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Крім того, зазначає, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є не обов`язковая виплата та може надаватися державним службовцем за рішенням керівника.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги, також позивач просить суд апеляційної інстанції встановити судовий контроль за виконанням рішення суду та зобов`язати відповідача надати до суду звіт, на підставі ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, до суду про виконання судового рішення у справі № 520/1277/21. У разі неподання відповідного звіту накласти штраф на відповідача.

Позивач в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив суд залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою позов залишити без задоволення.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги відповідача, просить прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 05.04.2018 р. наказом Міністерства юстиції України №1346/к позивача призначено на посаду заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

15.06.2020 р. позивач звернулася до відповідача із заявою про надання щорічної відпустки, терміном 21 календарний день - з 06.07.2020 р., а також подала заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення у зв`язку із щорічною відпусткою. Вищевказані заяви були письмово погоджені начальником Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та направлені до Міністерства юстиції на погодження.

Листом №28405/7381-32-20/14.7 від 26.06.2020 р. Міністерство юстиції України не погодило надання відпустки заступнику начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту ОСОБА_1 з 06.07.2020 р.

Наказом Міністерства юстиції України «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції» від 14.01.2020 №203/к внесено зміни до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2018 р. №4787/к.

Згідно вказаних змін, зокрема, посаду заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції - скорочено.

Дорученням в.о. Державного Секретаря Міністерства юстиції України від 20.02.2020 р. №172/13/48-20 начальнику Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції доручено ознайомити заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління (позивача) з попередженням про звільнення під особистий підпис.

З метою виконання вказаного доручення та у зв`язку з перебуванням позивача у період з 20.01.2020 р. по 26.02.2020 р. у відпустці, у подальшому з 27.02.2020 р. по 03.04.2020 р. на лікарняному, посадовими особами Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції (далі по тексту - міжрегіональне управління) 27.02.2020 р. підготовлено лист про доведення інформації до позивача щодо скорочення зазначеної посади з додатками (2 примірника попередження) №22/5.1/1-146-Рм-20.

Після попередження позивача письмово про скорочення 06.07.2020 р., ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявами (зареєстровані в Мін`юсті 06.07.2020 р. за №8044-32-20 та 16.07.2020 р. за №8585-32-20) щодо надання невикористаної частини щорічної оплачуваної відпустки та виплати грошової допомоги для оздоровлення.

Листом №32881/8585-32-20/14.7 від 24.07.2020 р. Міністерство юстиції України повідомило позивача, що відповідно до статті 57 Закону України «Про державну службу» державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Враховуючи, що надані позивачу відпустки з 06.07.2020 р. Мінюстом не погоджено, про що листом від 26.06.2020 р. №28405/7381-32-20/14.7 було проінформовано Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, підстав для виплати грошової допомоги немає. Водночас відповідач проінформував, що наказом Міністерства юстиції України від 13.07.2020 р. №2220/к позивача звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, 14.07.2020 р. відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби.

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у погодженні надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань та відмови у виплаті надбавки за знання іноземної мови, звернулась до суду із позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив з того, що відповідач при звільненні позивача зобов`язаний надати йому невикористану щорічну основну відпустку та грошову допомогу для оздоровлення на підставі заяв зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 06.07.2020 р. №8044-32-20 та від 16.07.2020 р. №8585-32-20. Крім того, оскільки відповідач не прийняв вмотивованого рішення про здійснення виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, тому суд першої інстанції зобов`язав відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.07.2020 р. про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» (далі - Закон № 889- VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина друга статті 1 Закону № 889-VIII).

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону № 889-VIII державний службовець має право на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Згідно статті 2 КЗпП України працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби або реабілітації, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

Статтею 74 КЗпП України встановлено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

У відповідності до ст. 57 Закону № 889-VIII державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Згідно статті 10 Закону України «Про відпустки» щорічні відпустки за другий та наступні роки роботи можуть бути надані працівникові в будь-який час відповідного робочого року.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про відпустки» за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.

Аналізуючи вказані норми, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що якщо працівник, в тому числі і державний службовець, звільняється, зокрема, у зв`язку з реорганізацією та скороченням штату, роботодавець, за бажанням такого працівника, зобов`язаний надати йому невикористану відпустку без будь-яких обмежень чи умов.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.03.2020 року у справі №480/1114/19.

З матеріалів справи встановлено, що наказом Міністерства юстиції України від 13.07.2020 р. №2220/к позивача звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, 14.07.2020 р. відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" з припиненням державної служби.

При цьому 06.07.2020 року позивач зверталася до відповідача із заявами щодо надання невикористаної частини щорічної оплачуваної відпустки та виплати грошової допомоги для оздоровлення.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскільки позивач підлягала звільненню і при цьому заявою від 06.07.2020 року просила керівника відповідача надати щорічну оплачувану відпустку, тому відповідач у відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про відпустки" зобов`язаний надати позивачу невикористану відпустку з наступним звільненням, визначивши датою звільнення останній день відпустки.

Колегія суддів вважає, що відповідачем при звільненні позивача не було дотримано вимоги ч. 1 ст. 3 Закону України "Про відпустки", у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій Міністерства юстиції України щодо відмови позивачу у погодженні надання щорічної відпустки з матеріальною допомогою на оздоровлення та зобов`язання відповідача погодити надання позивачу щорічної відпустки та грошової допомоги для оздоровлення на підставі заяв, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України від 06.07.2020 р. №8044-32-20 та від 16.07.2020 р. №8585-32-20.

Колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги стосовно того, що позивачу вже була виплачена компенсація за невикористану частину основної щорічної відпустки, оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач просила відповідача надати їй саме дні основної щорічної відпустки.

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не враховано наявність трудових відносин як підстав для надання відпустки, колегія суддів вважає помилковим, оскільки позивачка зверталася з заявою про надання невикористаної частини щорічної основної відпустки та виплати грошової допомоги для оздоровлення ще до звільнення її з посади заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції.

Стосовно доводу апеляційної скарги щодо виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 54 Законом № 889-VIII державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. Порядок надання та розмір такої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Умови надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розмір визначено Порядком надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2016 року №500 (далі - Порядок № 500).

Згідно із пунктом 2 Порядку №500, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Нормами пункту 3 Порядку №500 визначено, що рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

Колегія суддів зазначає, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком керівника. Рішення про надання такої матеріальної допомоги приймається керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника, за наявності коштів на цю мету. Наявність чи відсутність обставин для надання такої допомоги є оціночним поняттям, а тому подання заяви не є безумовною підставою для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань може надаватися тому державному службовцю, який дійсно має обґрунтовану підставу для її отримання та не може власноруч подолати обставини, що виникли не з його вини. Державні службовці мають право отримувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, при цьому вказуючи будь-яку підставу, яку вони на власний розсуд віднесли до соціально-побутової.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань не належить до обов`язкових виплат, а її виплата здійснюється на підставі обґрунтованої заяви працівника за рішенням керівника відповідного органу у межах встановленого фонду оплати праці.

Однак, матеріали справи підтверджують, що відповідач не прийняв відповідного вмотивованого рішення щодо виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а після звільнення позивача це питання не розглядалося, оскільки після 13.07.2020 р. позивач вже не перебувала у трудових відносинах з позивачем.

Отже, заява позивача залишається нерозглянутою керівником Міністерства юстиції України (якому надано право вирішувати відповідні питання щодо виплати допомоги) відповідне рішення про надання (відмову у наданні) допомоги на вирішення соціально-побутових питань позивачу, як це передбачено Порядком № 500, не приймалося, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 06.07.2020 р. про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та прийняти відповідне рішення за результатами її розгляду.

Щодо заявленої вимоги позивача до суду апеляційної інстанції про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та зобов`язання відповідача надати до суду звіт, на підставі ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає наступне.

Особливості судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначені положеннями ст. 382 КАС України, частиною 1 якої визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В силу ч.1 ст.382 КАС України зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення повноважний лише суд, який ухвалив це судове рішення. Отже, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальних повноважень зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі № 520/1277/21.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Колегія суддів зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів законність та обґрунтованість оспорюваних дії, що є предметом оскарження позивачем.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі № 520/1277/21 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерство юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року у справі № 520/1277/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Регіональна профспілкова організація Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, Профспілкова організація Північно-східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.М. Мінаєва
Судді В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова складена в повному обсязі 22.10.21 р.