Справа № 440/6065/21
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/6065/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянув у порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гоголівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Гоголівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення позачергової десятої сесії восьмого скликання Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 16.04.2021 "Про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 щодо надання дозволу на поділ земельної ділянки та на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", зобов`язання надати дозвіл громадянці ОСОБА_1 на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0254 площею 14,2331 га та дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовно площею 2,000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Устивиця на території Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність спірного рішення відповідача, прийняття якого перешкоджає в реалізації позивачем свого права на отримання у власність земельної ділянки в межах норм безоплатної приватизації, оскільки зазначене рішення не містить жодних мотивів на підтвердження наявності достатніх підстав для відмови у наданні дозволу на розробку землевпорядної документації. Звертав увагу на те, що відповідач повторно відмовив ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку землевпорядної документації, що свідчить про відсутність у нього наміру на прийняття рішення про надання такого дозволу.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

22.10.2020 ОСОБА_1 звернулася до Гоголівської селищної ради із заявою про надання дозволу на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0254, площею 14,2331 га та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Устивиця на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області.

Рішенням другої сесії восьмого скликання Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 20.11.2020 "Про надання дозволу на поділ земельної ділянки та на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 " вирішено відмовити в задоволенні заяви гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0254, площею 14,2331 га та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Устивиця на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області у зв`язку з тим, що у поданій заяві не зазначено чи не використала позивачка раніше своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки за вищезазначеним цільовим призначенням.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 у справі №440/7482/20 визнано протиправним та скасовано рішення другої сесії восьмого скликання Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області від 20.11.2020 "Про надання дозволу на поділ земельної ділянки та на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянці ОСОБА_1 ". Зобов`язано Гоголівську селищну раду Великобагачанського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.10.2020 про надання дозволу на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0254, площею 14,2331 га та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Устивиця на території Гоголівської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, з урахуванням висновків суду.

16.04.2021 позачерговою десятою сесією восьмого скликання Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області ухвалене рішення "Про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 щодо надання дозволу на поділ земельної ділянки та на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність", яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні відповідного дозволу з огляду на проведення інвентаризації земель комунальної власності на території селищної ради.

Не погодившись із зазначеним рішенням суб`єкта владних повноважень позивачка оскаржила його до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

У силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини четвертої цієї статті, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частинами шостою, сьомою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За змістом пункту "б" частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України від 21.05.97 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон №280/97-ВР) передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За змістом статті 59 Закону №280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність рішення Гоголівської селищної ради від 16.04.2021 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку землевпорядної документації щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства.

Виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України суд перевіряє відповідність цього індивідуального акта критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - чи прийнято це рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що наведеними вище положеннями статей 116, 118 ЗК України гарантоване право особи на отримання у власність в межах норм безоплатної приватизації, з-поміж іншого, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним (компетентним) органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Суд враховує, що частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а саме: надати дозвіл або відмову в наданні такого дозволу.

Так само, згадана норма визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах безоплатної приватизації, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

При цьому невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Як встановлено судом, повторно відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач посилався на проведення інвентаризації земельної ділянки.

Проте така підстава для відмови у наданні дозволу на розробку землевпорядної документації не передбачена статтею 118 ЗК України.

Суд зауважує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а також надання оцінки усім фактам та обставинам, що мають значення.

З огляду на те, що відповідачем не надано заявнику обґрунтованих пояснень та не наведено будь-яких конкретних доводів щодо того, що обрана ним земельна ділянка через її місце розташування порушує вимоги законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що прийняте відповідачем рішення не містить вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Посилання відповідача у спірному рішенні на проведення інвентаризації земель комунальної власності суд визнає неприйнятним, адже відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження факту проведення інвентаризації земель та включення до переліку земельних ділянок, щодо яких проводиться інвентаризація, саме тієї земельної ділянки, яку бажає отримати у власність позивач, як і не доведено того, що обставина проведення інвентаризації земель відноситься до переліку підстав для відмови у наданні дозволу, передбачених частиною сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Інших обґрунтованих пояснень, що свідчили б про наявність визначених законом підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою спірне рішення не містить.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач відзив на позов до суду не надав, правомірність спірного наказу жодним чином не мотивував.

У силу частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Оскільки відмова відповідача, оформлена рішенням позачергової десятої сесії восьмого скликання Гоголівської селищної ради від 16.04.2021, не ґрунтується на вимогах статті 118 Земельного кодексу України, суд приймає неподання відповідачем відзиву як визнання ним позову та додаткову підставу для задоволення позовних вимог у цій частині.

Отже, оскаржене рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту", ухваленої на 114-й сесії 12.05.2004, передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 13 гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Крім того, зі змісту пункту 49 рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 у справі "Єфименко проти України" можливо дійти висновку про те, що не розглядається у якості ефективного засіб захисту, який: "є залежним від розсуду відповідних органів влади і не є безпосередньо доступним для того, кого він стосується".

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

А відповідно до частин першої, другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Окрім того, у своєму рішенні від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За обставин цієї справи суд враховує, що позивачем виконані вимоги закону щодо звернення до уповноваженого органу з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, а відповідачем не встановлено визначених законом підстав для відмови у наданні ОСОБА_1 такого дозволу.

Натомість відповідач вдруге відмовив позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у нього намірів щодо надання позивачу відповідного дозволу.

З урахуванням наведеного, суд, констатуючи, що позивачем виконані вимоги статті 118 ЗК України та зважаючи на те, що повноваження відповідача з надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, визнає належним та необхідним способом захисту прав ОСОБА_1 у цій справі зобов`язання відповідача надати йому дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0254 та на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами с. Устивиця на території Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області.

Отже, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій справі повністю.

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету.

Відповідач доказів понесення судових витрат до суду не надав.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог фізичної особи понесені ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Гоголівської селищної ради ( вул.С.Горєва, 27, с. Гоголеве, Миргородський район, Полтавська область, 38310, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 16.04.2021 "Про повторний розгляд заяви ОСОБА_1 щодо надання дозволу на поділ земельної ділянки та на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність".

Зобов`язати Гоголівську селищну раду Миргородського району Полтавської області надати ОСОБА_1 дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0254 та на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами с. Устивиця на території Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Суддя А.Б. Головко