Справа № 300/79/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/79/21 пров. № А/857/7178/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гуляка В.В., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі №300/79/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області про визнання протиправною бездіяльність та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Остап`юк С.В.

справу розглянуто в порядку письмового провадження,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

В С Т А Н О В И В:

06 січня 2021 ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби щодо несвоєчасної виплати грошових компенсацій за не отримане речове майно, одноразової грошової допомоги при звільненні та невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 25.04.2019 до 09.12.2020 в розмірі 611 546, 95 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач в порушення норм Кодексу законів про працю України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 08.02.1995, протиправно не провів своєчасного, повного розрахунку при звільненні позивача, тому стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2019 до 09.12.2020 в розмірі 611 546, 95 гривень.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області щодо не проведення своєчасного та повного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 . Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області (індекс 76018, вулиця Академіка Сахарова, місто Івано-Франківськ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні в розмірі 89 882 (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві) гривні 04 копійки. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області, яке просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що у позивача відсутні будь-які законні підстави щодо стягнення з УСБУ в Івано-Франківській області виплати середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні зі служби та відповідно в управління відсутні підстави на виплату грошової компенсації позивачу за несвоєчасну виплату грошових коштів, оскільки одразу після розрахунку було підготовлено та скеровано на адресу ЦУ СБУ заявку на отримання нарахованих коштів. При цьому виплата заборгованості була проведена негайно після отримання відповідних бюджетних асигнувань, надісланих для цієї мети з ЦУ СБ України шляхом переведення на картковий рахунок позивача. Відтак, апелянт вважає, що будь-якої бездіяльності співробітниками УСБУ в Івано-Франківській області при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 виплат при звільненні не допустили.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 в період з 01.10.1995 до 24.04.2019 проходив військову службу в органах державної безпеки, що підтверджується довідкою відповідача за № 11/227 від 29.07.2019.

29.03.2016 позивачу видано посвідчення серії НОМЕР_2 про право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

На підставі наказу управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області за № 71-ос від 22.04.2019 позивача з 24.04.2019 звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу.

ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за не отримане речове майно в розмірі 38 734, 22 гривень - 25.05.2019, одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 200 104, 40 гривень - 12.07.2019, грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2016 року до 2019 року в розмірі 29 104, 90 гривень - 09.12.2020.

Оскільки позивач вважає, що відповідач не провів своєчасний, повний розрахунок при його звільненні 24.04.2019 та здійснив такий розрахунок - 09.12.2019, то відповідно до статтей 116, 117 Кодексу законів про працю України стягненню з відповідача підлягає середній заробіток за час затримки на 595 календарних днів розрахунку при звільненні за період з 25.04.2019 до 09.12.2020 в розмірі 611 546, 95 гривень, як наслідок звернувся з адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі наказу управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області за № 71-ос від 22.04.2019 позивача з 24.04.2019 звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу, тоді, як фактичний розрахунок щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно здійснено 25.05.2019, одноразової грошової допомоги при звільненні здійснено 12.07.2019 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій проведено 09.12.2020.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

Стаття 116 Кодексу законів про працю України визначає строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні визначає статті 117 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У пункті 2.2 Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року в справі №4-рп/2012 визначено, що всі суми, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі №810/451/17 та від 26 лютого 2020 року в справі №821/1083/17 викладена правова позиція відповідно до якої під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Таким чином, з моменту звільнення у роботодавця виникає обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити працівникові всі суми, що йому належать. Якщо роботодавець не виконує цей обов`язок, він вчиняє триваюче правопорушення, відповідальність за яке визначена статтею 117 Кодексу законів про працю України. Припиненням такого правопорушення є проведення фактичного розрахунку, тобто, реальне виконання цього обов`язку (виплата всіх сум, що належать звільненому працівникові).

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області за № 71-ос від 22.04.2019 позивача з 24.04.2019 звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу, тоді, як фактичний розрахунок щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно здійснено 25.05.2019, одноразової грошової допомоги при звільненні здійснено 12.07.2019 та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій проведено 09.12.2020.

Оскільки, відповідачем не було проведено з позивачем під час звільнення з військової служби остаточний розрахунок, зокрема, своєчасно не виплачено грошову компенсацію за не отримане речове майно, одноразову грошову допомогу при звільненні та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, тому позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 зазначеного Порядку).

Зі змісту статті 117 Кодексу законів про працю України є підстави для висновку про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц): розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Така правова позиція висловлена Верховним Судому у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у справі за № 480/3105/19, провадження №К/9901/5696/20 та застосована в даній адміністративній справі.

В даній адміністративній справі загальний розмір належних позивачу при звільненні виплат складав 267 944 гривні (100%), з яких: грошова компенсація за не отримане речове майно в розмірі 38 734, 22 гривень, що складає 15% від загального розміру виплат та виплачена позивачу 25.05.2019; одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 200 104, 40 гривень складає 75% від загального розміру та виплачена 12.07.2019; грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в розмірі 29 104, 90 гривень складає 10% від загального розміру, виплачена - 09.12.2020.

Відповідно до виписки банківської установи по картковому рахунку позивача сума грошового забезпечення позивача за два місяці перед звільненням становила 60 640, 74 гривень, а саме: у лютому 2019 року - 43 728, 93 гривень, у березні 2019 року - 16 911, 81 гривень (а. с. 24, 25).

Розмір одноденного заробітку склав 1 027, 81 гривень (60 640, 74 гривень / 59 днів).

Відповідач допустив затримку розрахунку при звільненні 24.04.2019 позивача за неотримане речове майно на строк до 25.05.2019 (21 робочий день). Середній заробіток позивача за час такої затримки складає 21 584 гривні.

Затримка виплати одноразової грошової допомоги при звільненні допущено на строк до 12.07.2019, що складає 58 робочих днів, а середній заробіток за час такої затримки складає - 59 612, 98 гривень.

Розрахунок грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій відповідач здійснив 09.12.2020, що складає 408 робочих днів затримки, а середній заробіток позивача за цей строк складає 419 347 гривень.

Враховуючи, що розмір простроченої заборгованості за період затримки на 21 робочий день складає 15 % від загального обсягу належного розрахунку при звільненні; на 58 робочих днів - 75%, а на 408 робочих днів - 10%, то підлягає стягненню середній заробіток за час такої затримки в сумах пропорційних відсотковому значенню розміру простроченої заборгованості.

А саме: 15% розміру середнього заробітку позивача за 21 день затримки, що складає - 3 237, 60 гривень; 75 % середнього заробітку за час затримки на 58 робочих днів, що складає 44 709, 74 гривень; 10% середнього заробітку за час затримки на 408 робочих дів, що складає 41 934, 70 гривень, а всього - 89 882, 04 гривень.

Взявши до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанцій є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, висновки суду є правильними, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Служби безпеки України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі №300/79/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді В. В. Гуляк
В. В. Святецький