Справа № 200/5508/21
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 р. Справа№200/5508/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами загального позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії -,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_1 . звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати дії протиправними та зобов`язати державного реєстратора прав Юридичного департаменту Маріупольської міської ради Донецької області внести дані про право власності на ціле домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в реєстр нерухомого майна.

Позов обґрунтовувала тим, що позивачу по справі, ОСОБА_1 , належить 31/50 частина домоволодіння АДРЕСА_1 . Співвласником зазначеного домоволодіння є його сестра -

ОСОБА_1 , якій згідно договору купівлі-продажу від 11.04.2000р. № 1068, належало 19/50 частини домоволодіння. 07.08.2019р. ОСОБА_1 подарувала йому 19/50 частки, належного їй на праві приватної власності, домоволодіння, що підтверджується Договором дарування серії ННХ № 104832 від 07.08.2019р., посвідченим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю.

02.09.2019р. позивач, звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Маріупольської міської ради Строчкіна В.Ю. з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер 35713622) разом з пакетом необхідних документів. Проте, рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 06.09.2019р. за № 48553677 Мені, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання на 24.06.2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.06.2021 року витребувано у відповідача відзив на позов та ухвалено рішення про розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче засідання на 14.07. 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.07.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

14 липня 2021 року підготовче засідання було відкладено на 28 липня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.07.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

28 липня 2021 року підготовче засідання було відкладено на 16 серпня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року було замінено відповідача Юридичний департамент Маріупольської міської ради на належного Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради та витребувано додаткові докази.

16 серпня 2021 року підготовче засідання було відкладено до 16 вересня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16.09.2021 року було закрито підготовче засідання та призначено справу по суті на 12 жовтня 2021 року.

Відповідач суду відзив не надав.

Позивач та представник відповідача до судового засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

З аналізу приписів вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд може за відсутності учасників справи у разі повторної неявки учасника справи розглядати справу за їх відсутності незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на зазначене, оскільки у судове засідання не прибули представники сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив на нього, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 25.07.2019 року ОСОБА_1 подано заяву № 35169245 разом із заявою про державну реєстрацію будинку АДРЕСА_1 було подано договір купівлі продажу серія та номер 1068 , видавник Приватний нотаріус О.А. Чичекова, реєстраційне посвідчення, серія та номер 25530, видавник Маріупольське бюро технічної інвентаризації.

24.07.2019 року та 26.07.2019 року Державним реєстратором відповідно до п. З ч. З ст. 10 Закону зроблено запити до Маріупольского БТІ та отримано відповіді від 24.07.2019 року та від 26.07.2019 року, згідно з якими за адресою: АДРЕСА_1 право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1068 від 11.04.2000 року.

Рішенням № 48010371 від 30 липня 2019 року державним реєстратором було відмовлено заявнику у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

02.09.2019 року ОСОБА_1 подано заяву №35713622

разом з доданими документам: договір дарування № 1-1046 від 28.12.1990 року видавник: Перша маріупольська державна нотаріальна контора та довідка №3163 від 12.08.2019 року.

Згідно з договором дарування № 1-1046 від 28.12.1990 року ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 3163 від 12.08.2019 року Маріупольського бюро техничної інвентаризації за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 31/50 частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування №1-10468 від 28.12.1990 року, державна реєстрація права на житловий будинок зареєстровано 22.01.1991 року за реєстровим номером 25530. При цьому, ОСОБА_1 належить 19/50 частки житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2000 року № 1068.

Рішенням від 06.09.2019 року № 48553677 державним реєстратором було відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності будинка АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав.

Пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

- прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

- виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

- встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

- перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

- прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

- відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

- формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

- видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна (п. 1 Порядку).

Відповідно до п. 12. Порядку № 1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Згідно з п. 18 Порядку за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.

Пунктом 23 Порядку визначено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у таких випадках:

1) подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством;

2) неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному цим Законом, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем в електронній формі чи документів із паперових носіїв інформації, що містять відомості про зареєстровані речові права до 1 січня 2013 року.

Згідно з ч.ч. 2 та 4 ст. 23 Закону державний реєстратор у строк, встановлений для державної реєстрації прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та невідкладно повідомляє про це заявника.

Рішення повинно містити вичерпний перелік підстав для зупинення розгляду заяви.

Державний реєстратор не має права вимагати від заявника надання інших документів, крім тих, відсутність яких стала підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, якщо інше не випливає з документів, що надані додатково.

Частиною 3 ст. 23 вказаного Закону визначено, що якщо заявник протягом 30 робочих днів з моменту отримання рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав виконав вимоги державного реєстратора, зазначені у відповідному рішенні, розгляд заяви відновлюється на підставі рішення державного реєстратора про відновлення розгляду заяви.

Перебіг строку державної реєстрації прав продовжується з моменту усунення обставин, що стали підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду, з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Згідно з п. 5 вказаного Закону разі невиконання заявником зазначених у рішенні вимог у строк, встановлений у частині третій цієї статті, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для відмови в державній реєстрації прав є:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав;

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

В оскаржених рішеннях про відмову в державній реєстрації прав міститься посилання на ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», при цьому не зазначено пункту зазначеної норми, тобто конкретної підстави для його прийняття, вичерпний перелік яких визначений ст. 24 вказаного Закону.

Вказані обставини породжують для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав прийняття такого рішення.

Верховний Суд в постанові від 24 квітня 2019 року в справі №815/1554/17 з аналізу практики Європейського Суду з прав людини вказав на те, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуваний наказ (який містив посилання лише не статтю закону без зазначення конкретної підстави для його прийняття) не відповідає вимогам відповідного закону України «Про прокуратуру» та ставить позивача у стан правової невизначеності, оскільки його зміст не дозволяє позивачу встановити дійсні підстави прийняття такого наказу та спрогнозувати подальші свої дії, зокрема, щодо оскарження такого наказу.

Отже, оскаржене рішенні про відмову в державній реєстрації прав не може вважатися законним і обґрунтованим.

Між тим, у тексті самих рішень зазначено, що подані документи не дають встановити підстави набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Разом з цим суд зазначає, що позивачем разом з позовною заявою було долучено договір дарування серії ННХ № 104832 від 07.08.2019 року нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 613, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала 19/50 частки, належного їй на праві приватної власності, домоволодіння за адресою будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 .

Як встановлено з матеріалів справи позивачем зазначений договір державному реєстратору разом з заявою від 02.09.2019 року не надавався.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначене право власності 19/50 частки житлового будинку зареєстровано 07.08.2019 року за ОСОБА_1 .

Як вже зазначалось судом раніше, відповідно до ч.2 п. 12. Порядку № 1127 під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав.

Отже, державний реєстратор має застосовувати положення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127.

Разом з цим, державним реєстратором відповідача у порушення вимог ч.2 п.12 Порядку № 1127 не було використано інформацію з державних реєстрів при розгляді заяви позивача від 02.09.2019 року.

Таке порушення вимог Порядку № 1127 призвело до помилкового висновку про існування суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Таким чином, рішення № 48553677 від 06 вересня 2019 року про відмову позивачу у реєстрації права власності було прийнято протиправно у порушенні вимог Порядку № 1127.

З огляду на зазначене суд вважає, що з метою захисту прав позивача необхідно скасувати рішення № 48553677 від 06 вересня 2019 року та зобов`язати державного реєстратора відповідача повторно розглянути заяву від 02.09.2019 року з урахуванням висновків суду.

Оскільки на час розгляду першої заяви від 25.07.2021 року № 35169245 договору дарування серії ННХ № 104832 від 07.08.2019 року ще не було, тому відсутні підстави визнавати протиправним рішення № 48010371 від 30 липня 2019 року або дії відповідача.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача, суд вважає її похідною від прийнятого спірного рішення № 48553677 від 06 вересня 2019, тому скасування рішення є більш ніж достатнім для захисту прав позивача у даних правовідносинах.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання державного реєстратора відповідача внести дані про право власності суд зазначає, що це відноситься до повноважень державного реєстратора. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статтею 75 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.76 КАСУ).

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, враховуючи недоведеність відповідачем обґрунтованості прийняття спірного рішення № 48553677 від 06 вересня 2019 року суд задовольняє позовні вимоги частково, скасувавши вищезазначене рішення.

З метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне також зобов`язати відповідача повторно вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні (ч. 2 ст. 9, п. 10 ч. 2, ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Оскільки позивачу було відстрочено сплату судового збору відповідно до закону, та позовні вимоги задоволено частково, виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України з позивача та відповідача необхідно стягнути по 454 грн. з кожного.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради області (пр.. Миру, 114, м. Маріуполь) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради № 48553677 від 06 вересня 2019 року.

Зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.09.2019 року за реєстраційним номером №35713622, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В решті позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 454 (чотириста п*ятдесят чотири) грн.

Стягнути з Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради області (пр. Миру, 114, м. Маріуполь) на користь Державного бюджету України судовий збір в розмірі 454 (чотириста п*ятдесят чотири) грн.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 18 вересня 2021 року.

Суддя В.В. Стойка