Справа № 640/27615/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Київ №640/27615/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомАкціонерного товариства «Українська залізниця»
доВідділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
встановив:

Акціонерне товариство «Українська залізниця» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, у якому просило суд:

- визнати неправомірною та такою, що порушує законні права та інтерес відмову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва Андрія Володимировича повернути акціонерному товариству «Укрзалізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництв; АТ «Укрзалізниця» суму виконавчого збору у розмірі 1 134 963,72 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі у розмірі 365,04 грн при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 № 904/5029/18, в рамках виконавчого провадження ВП № 58632577;

- зобов`язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва Андрія Володимировича скасувати постанову у від 15 березня 2019 року про стягненню виконавчого збору, постанову від 22 травня 2019 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, винесених в рамках виконавчого провадження ВП № 58632577.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправність дій державного виконавця, які полягають у безпідставній відмові повернути сплачену суму виконавчого збору, у зв`язку з скасуванням рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження №58632577.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Господарським судом Дніпропетровської області 09.01.2019 ухвалено рішення у справі №904/5029/18, яким відмовлено у задоволенні первісного позову акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» AT «Укрзалізниця» (надалі - Філія «ЦЗВ») до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛЕМЕНТ НАФТА» (надалі - ТОВ «ЕЛЕМЕНТ НАФТА») про стягнення штрафних санкцій за Договором поставки від 20.10.2017 № ЦЗВ-14-04317-01 (надалі - Договір) у розмірі 54481522,84 грн. та задоволено зустрічний позов ТОВ «ЕЛЕМЕНТ НАФТА» до Філії «ЦЗВ» про стягнення суми договірного забезпечення у розмірі 11 180 048,12 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Філією «ЦЗВ» подано апеляційну скаргу.

Центральним апеляційним господарським судом 15.04.2019 проголошено вступну та резолютивну частину постанови, згідно з якою рішення суду першої інстанції залишено в силі.

На підставі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2019, Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ від 12.02.2019 №904/5029/18.

Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі - державна виконавча служба) Гаврилівим Андрієм Володимировичем 15.03.2019 відкрито ВП № 58632577 про стягнення з Філії «ЦЗВ» на користь ТОВ «ЕЛЕМЕНТ НАФТА» 11180048,12 грн суми договірного забезпечення, 165938,73 грн витрат зі сплати судового збору за пред`явлення зустрічного позову.

15.03.2019 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 1134598,68 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 365,04 грн.

Відповідно до розпорядження про списання коштів № 58632577/11 від 27.05.2019 грошові кошти, що надійшли 23.05.2019 на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 904/5029/18 від 12.02.2019 у розмірі 1345986,85 грн перераховані на розрахунковий рахунок ТОВ «ЕЛЕМЕНТ НАФТА»: р/р НОМЕР_1 в АБ «Південний», МФО 328209.

31.05.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із примусовим списанням 27.05.2019 коштів із рахунків боржника у сумі 12480950,57 грн:

згідно з платіжним дорученням № 1538 від 27.05.2019 перераховано стягувачу 11 345 986,85 грн;

згідно з платіжним дорученням № 1539 від 27.05.2019 на спец рахунок перераховано 1 134 598,68 грн виконавчого збору;

згідно з платіжним дорученням № 1540 від 27.05.2019 перераховано 365,04 грн витрат виконавчого провадження.

В той же час, не погоджуючись із постановою апеляційної інстанції, Філією «ЦЗВ» було подано касаційну скаргу.

Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду 08.08.2019 ухвалено постанову, якою касаційну скаргу Філії «ЦЗВ» задоволено частково.

Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2019 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2019 скасовано. Справу №904/5029/18 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2019 при повторному розгляді справи № 904/5029/18 задоволено первісний позов частково, а саме вирішено: стягнути з ТОВ «ЕЛЕМЕНТ НАФТА» на користь Філії «ЦЗВ» 24174545, 99 грн - пені, 24 615 145, 86 грн - штрафу, витрати по сплаті судового збору у розмірі 553 232, 19 грн, витрати на проїзд, проживання, добові у розмірі 2647,78 грн, витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги у розмірі 1053678,42 грн, витрати, пов`язані з розглядом касаційної скарги у розмірі 1404904,54 грн, про що видати наказ; у задоволенні зустрічного позову ТОВ «ЕЛЕМЕНТ НАФТА» про стягнення забезпечення виконання договору поставки у розмірі 11189048,12 грн. відмовити.

Враховуючи зазначене представник Філії «ЦЗВ» звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про поворот виконання рішення, шляхом: повернення грошових сум, стягнутих (списаних) Виконавчою службою на виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2019 № 904/5029/18 та перерахованих на розрахунковий рахунок ТОВ «ЕЛЕМЕНТ НАФТА», яка 10.03.2020 задоволена у повному обсязі.

На виконання скасованого рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2019 стягувачу в особі Головного територіального управління юстиції в м. Києві перераховано 27.05.2019 виконавчий збір у розмірі 1134598,68 грн. та витрати виконавчого провадження у розмірі 365,04 грн.

Таким чином, у зв`язку із скасуванням 08.08.2019 Верховним Судом правової підстави, а саме рішення, на виконання якого Господарським судом Дніпропетровської області видано наказ від 12.02.2019 № 904/5029/18, а саме, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 09.01.2019, виконавчий збір у розмірі 1134598,68 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 365,04 грн, які було стягнуто 27.05.2019 виконавчою службою з Філії «ЦЗВ» підлягають поверненню.

Враховуючи вищевикладене 13.04.2020 адвокатом Пегзою К.К. надіслано на адресу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головною територіального управління юстиції у місті Києві Гавриліва А.В. заяву про повернення виконавчого збору.

Проте, 14 серпня 2020 року Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомив представника позивача про відсутність правових підстав для повернення сплаченого виконавчого збору, оскільки останній стягувався на підставі постанови у ВП №58632577, яка набрала законної сили та не скасована у встановленому Законом порядку.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини друга статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною сьомою статті 27 Закону передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

З контексту наведеної норми можна дійти правових висновків про те, що визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, унеможливлює стягнення виконавчого збору взагалі, в тому числі і в ході виконання постанови про стягнення виконавчого збору, яка на час її винесення була правомірною. Відтак, за наявності таких обставин, державним виконавцем не можуть вчинятися виконавчі дії по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору незалежно від того у межах основного виконавчого провадження, чи у межах окремого виконавчого провадження, вона знаходиться.

В даному випадку наявними матеріалами справи підтверджено виникнення обставини (факт визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), з якою частина сьома статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язує виникнення у відповідача (органу державної виконавчої служби) обов`язку закінчити виконавче провадження про стягнення виконавчого збору.

З огляду на те, що державним виконавцем відмовлено у поверненні суми виконавчого збору на підставі того, що постанова про стягнення виконавчого збору набрала законної сили і не скасована у встановленому Законом порядку, проте такий висновок є протиправним, про що судом зазначено у даному судовому рішенні, тому відмова державного виконавця повернути позивачу суму виконавчого збору у розмірі 1134598,68 грн. також є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, з огляду на вищенаведене спірна постанова про стягнення виконавчого збору від 15 березня 2019 року у ВП №58632577, незважаючи на її формальну відповідність вимогам національного законодавства, не може залишатись у силі.

За правилами пунктів 2, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на викладене, з огляду на відсутність у спірної постанови державного виконавця такої ознаки, як протиправність, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача саме скасування такої постанови.

В той же час, стосовно позовної вимоги про повернення витрат виконавчого провадження у сумі 365,04 грн., суд зауважує, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повернення сум витрат виконавчого провадження у разі скасування рішення, що стало підставою для видання виконавчого документу, а тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною та такою, що порушує законні права та інтерес відмову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва Андрія Володимировича повернути акціонерному товариству «Укрзалізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництв АТ «Укрзалізниця» суму виконавчого збору у розмірі 1134963,72 грн. при примусовому виконанні наказу Господарського суду міста Києва від 12.02.2019 № 904/5029/18, в рамках виконавчого провадження ВП № 58632577.

3. Скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гавриліва Андрія Володимировича від 15 березня 2019 року про стягнення виконавчого збору, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №58632577.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, 5, ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (03056, м. Київ, вулиця Виборзька, 32, ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4000,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко