Справа № 608/1642/21
Суддя: Коломієць Н. З.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 року Справа № 608/1642/21

Номер провадження2-а/608/33/2021

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої судді Коломієць Н. З.

з участю секретаря Смаглій О. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО18 № 993317 від 27.07.2021, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Іжук Б. В. звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ДПО18 № 993317 від 27.07.2021. В позові вказав, що 27 липня 2021 року поліцейським взводу № 1 роти № 4 ПП в Тернопільській області ДПП капралом поліції Локанчуком В. С. було винесено постанову серії ДПО18 № 993317 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. 2.1.а та 12.9.б ПДР України. Згідно даної постанови, водій ОСОБА_1 , 27.07.2021 о 13 год. 01 хв., керуючи транспортним засобом автомобілем марки «NISSAN QASHQAI», д. н. з. НОМЕР_1 , в населеному пункті м. Копичиниці (380 км а/д М-19), рухалася зі швидкістю 84 км/год в населеному пункті при дозволеній швидкості 50 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості ТruCam LТІ 20/20. Крім того зазначено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом без посвідчення на право керування транспортними засобами, так як виявлено відсутність водійського посвідчення. Вважає, що дана постанова підлягає скасуванню, оскільки, при винесенні постанови не було з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, а саме, чи винна позивачка у вчиненні даного правопорушення. На даному відрізку дороги відсутній знак 5.45 «Населений пункт», тому чи перевищила вона швидкість в населеному пункті відповідачем не доведено. Зазначив, що згідно ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку, визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 вказаного Закону. Щодо відсутності посвідчення на право керування транспортними засобами вказав, що таке посвідчення ОСОБА_1 мала при собі, однак, будучи громадянкою Сполучених Штатів Америки та постійно проживаючи на її території, згідно Постанови Кабінету Міністрів №340 від 08.05.1993, тимчасово перебуваючи на території України, не має обов`язку обмінювати посвідчення, видане в США на посвідчення українського зразка. Просить скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 27.07.2021 серії ДПО18 № 993317, якою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3400 гривень, згідно ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Представник позивача адвокат Іжук Б. В. в судове засідання не з`явився. Подав окрему письмову заяву про слухання справи у його та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задоволити.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області в судове засідання не з`явився. Подав відзив на позов, в якому просив розгляд справи проводити без його участі, позов не визнає. Зазначив, що ОСОБА_1 скоїла адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме: перевищила дозволену швидкість у населеному пункті та не мала при собі посвідчення на право керування транспортними засобами. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості ТruCam LТІ 20/20, який автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів та мотоциклів. Тому твердження представника позивача, що подія відбулася поза межами населеного пункту, є безпідставними. Такий факт стверджується відеозаписом та фототаблицею. Стосовно відсутності посвідчення у водія зазначив, що у посвідченні, яке пред`явила позивачка, відсутня інформація про категорію (підкатегорію) транспортних засобів. Інформація про клас транспортного засобу не є інформацією про категорію. Таке посвідчення не відповідає додатку №№ 6, 7 Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, а тому не може визнаватися на території України. Отже, накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень, вважає підставним та законним. Просить відмовити у задоволенні позову представника позивача ОСОБА_1 адвоката Іжука Б. В..

Вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких мотивів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно зі ст. 280 зазначеного Кодексу - орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення. Таким чином, аналіз ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення свідчить, що протокол про адміністративне правопорушення є належним доказом того, що особою вчинено певне діяння, яке може бути кваліфіковано як адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 245 зазначеного Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

В постанові про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №993317 вказано, що ОСОБА_1 , 27.07.2021 о 13 год. 01 хв., керуючи транспортним засобом автомобілем марки «NISSAN QASHQAI», д. н. з. НОМЕР_1 , в населеному пункті м. Копичиниці (380 км а/д М-19), рухалася зі швидкістю 84 км/год. при дозволеній швидкості 50 км/год. Крім того зазначено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом без посвідчення на право керування транспортними засобами, так як виявлено відсутність водійського посвідчення. Своїми діями порушила п. 2.1.а та 12.9.б ПДР України, за що на неї було накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 гривень. Відповідальність за вказані правопорушення передбачена ч. 2 ст. 126, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 «Населений пункт», 5.46 «Кінець населеного пункту», 5.47 «Населений пункт», 5.48 «Кінець населеного пункту».

Пункт 12.4 ПДР України України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач в населеному пункті порушила швидкісний режим, визначений п. 12.9 б ПДР України. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилається на фото правопорушення та відео з нагрудної камери ВО-00012, які підтверджують обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача та відсутність водійського посвідчення. Однак, до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення (в даному випадку носій даних приладу TruCam LTI), який відповідно до вимог Закону є оригіналом такого доказу.

При цьому відеозаписів з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 відповідачем не надано.

Із роздруківки фото вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20/20 ТС000764, наданого відповідачем, неможливо встановити чи рухався позивач у межах населеного пункту чи ні, а також немає жодної візуалізації та прив`язки місця вчинення правопорушення до території, населеного пункту чи відповідних дорожніх знаків.

Отже, відсутні докази не тільки того, що позивач рухався по дорозі у межах населеного пункту, а й що на цій дорозі діють вимоги ПДР України, що визначають порядок руху в населених пунктах, зокрема, й швидкісний режим.

Судом також враховано положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.Водночас, законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно вимог ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України,доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 зазначеного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з цієї правової норми вбачається, що законодавцем встановлено презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржуються - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити відхилення інших доказів.

В постанові ДПО18 №993317 вказано, що водій порушив п. 12.9 (б) ПДР України. Однак, відповідно до п. 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил. Тобто, вищезазначений пункт не відповідає кваліфікації дій позивачки, а саме, перевищення швидкості руху у населеному пункті. Перевищення швидкості в населеному пункті регламентується п. 2.4 ПДР України (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.), про що в постанові ДПО18 № 993317 не вказано.

Також, з оглянутих відеозапису з нагрудної камери поліцейського та фототаблиць, суд не вбачає, що перевищення швидкості автомобіля позивача відбулося в межах населеного пункту.

Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП за порушення п. 12.9 (б) ПДР України є неправомірним та безпідставним.

Згідно п.2.1 (а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Позивач ОСОБА_1 є громадянкою Сполучених Штатів Америки, що стверджується паспортом, дійсним до 27.03.23.

В 2019 році їй було видано посвідчення водія для осіб віком до 21 року, тобто до 28.10.2025. Згідно перекладу з англійської мови на українську, виконаного суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 04.07.2021, дане посвідчення надає право керування автомобілями класу/категорії «С». На звороті посвідчення вказано, що до класу/категорії «С» відносяться автомобілі з повною/максимальною вагою ?26.000 фунтів, який перевозить вантаж з попереджувальним написом «Небезпечних» або ?16 пасажирів, включаючи водія. Обмеження: відсутні.

Пунктом 30 Постанови КМУ №340 від 08.05.1993, зі змінами внесеними 20.05.2009 №511, зокрема визначено, що особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Особам, які тимчасово перебувають на території України, обмін їх посвідчень водія на українське посвідчення водія, а також видача їм українських посвідчень водія замість утраченого у зв`язку з крадіжкою, стихійним лихом, іншими непередбачуваними обставинами посвідчення водія іноземної держави не проводиться.

За загальним правилом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма - ч. 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права про своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений ст. 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повинен керуватись працівник поліції, коли розглядає справу про адміністративне правопорушення, за результатами якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку, якщо рішення суб`єкта владних повноважень (у даному випадку - поліцейського) буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки, в протилежному випадку на особу, котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Позиція ОСОБА_1 зводиться до заперечень факту порушення Правил дорожнього руху України, отже ця обставина входить до предмету доказування.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Суд також враховує позицію, вказану у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З врахуванням досліджених в судовому засіданні доказів суд не має підстав для висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності відповідачем в повному обсязі були дотримані вищенаведені вимоги закону і під час цього були вжиті всі заходи щодо повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху та правомірність винесення оскаржуваної постанови не доведено, доказів, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суду не надано. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є не доведеним.

Отже, в зв`язку з наведеним позов підлягає задоволенню, постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №993317 від 27.07.2021 відносно позивача - скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 122, 126, 247, 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 2, 5, 6, 8-10, 72, 77, 90, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області (вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, 46003) про скасування постанови про адміністративне правопорушення ДПО18 № 993317 від 27.07.2021 задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 993317 від 27.07.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 та за ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3 400 гривень, а справу про адміністративне правопорушення щодо неї закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 та за ч.2 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Чортківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі апеляційного оскарження рішення - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя: /підпис/

Копія вірна

Рішення набрало законної сили «___» __________________ року.

Оригінал постанови знаходиться в матеріалах справи № 608/1642/21, яка зберігається Чортківському районному суді Тернопільської області.

Суддя: Н. З. Коломієць

Копію рішення видано «____»_______________року.

Секретар