Справа № 520/13934/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2021 р.Справа № 520/13934/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі № 520/13934/2020 за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) , третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 задоволено позов ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування постанов.

На зазначене рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу .

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 по справі № 520/13934/2020 та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

24.09.2021 на адресу Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 5044,80 грн.

Дослідивши матеріали справи та зміст заяви, доводи, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття додаткового рішення у справі, колегія суддів зазначає таке.

Частиною першою статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Питання розподілу судових витрат врегульовано положеннями статті 139 КАС України, якою визначено, що:

при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа;

при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз;

при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору;

при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат;

у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат;

у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору;

у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи;

судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

У силу частин першої, четвертої статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не є учасником справи, в розумінні статті 42 КАС України не брав участь у справі, апеляційне провадження відкрито саме за апеляційною скаргою ОСОБА_1 з огляду на вирішення судом питання щодо його прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків, а тому у силу частини четвертої статті 293 КАС України користується процесуальними правами учасника справи.

За приписами статті 132 КАС України законодавець розрізняє судовий збір і витрати, пов`язані з розглядом справи, як такі, що є різними видами судових витрат.

Питання щодо відшкодування судових витрат суб`єкту владних повноважень визначено частинами 2-5 статті 139 КАС України.

Особливості розподілу судових витрат, понесених третіми особами під час розгляду адміністративної справи, визначено частиною одинадцятою статті 139 КАС України.

Зміст цієї норми дає підстави для висновку, що право на відшкодування судових витрат понесених третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, реалізується за правилами розподілу судових витрат, які встановлені для тієї сторони у справі, на боці якої виступала ця третя особа, та залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Подібна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постанові від 22 січня 2020 року в справі № 808/2832/17 та від 27.05.2021 у справі № 480/6187/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі суд встановив, що ОСОБА_1 , як особа, яка подала апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення позовних вимог та підтримував позицію відповідача, який є суб`єктом владних повноважень.

При цьому, у силу частини четвертої статті 293 КАС України ОСОБА_1 користується процесуальними правами та несе процесуальні обов`язки учасника справи.

В силу приписів положень частини другої статті 139 КАС України, вказана норма передбачає відшкодування відповідачу суб`єкту владних повноважень документально підтверджених витрат, пов`язаних лише із залученням свідків та проведенням судових експертиз та не передбачає відшкодування інших судових витрат, зокрема судового збору, при ухваленні рішення на користь такого суб`єкта.

У цій справі судом апеляційної інстанції установлено, що ОСОБА_1 не здійснено інших документально підтверджених судових витрат, крім сплати судового збору, отже, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Ураховуючи, що підставою для прийняття додаткового рішення заявник зазначив саме невирішення судом апеляційної інстанції питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги, які не підлягають розподілу за встановлених обставин справи, підстави для прийняття додаткового рішення відсутні.

Враховуючи викладене, в задоволенні заяви ОСОБА_1 належить відмовити.

Відповідно до частини четвертої статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 520/13934/2020 за позовом ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправним та скасування постанов.

Ухвала набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 252, 328 329 КАС України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Катунов В.В. Ральченко І.М.