Справа № 120/1115/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 жовтня 2021 р. Справа № 120/1115/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій та рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій та рішень протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій та рішень відповідача щодо зменшення розміру пенсії позивача з 90% до 50% грошового забезпечення внаслідок невірного обрахунку стажу роботи, що дає право судді на відставку, перерахунок та виплату довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, позивач вказує на протиправність дій відповідача щодо не зарахування до його стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період дійсної строкової служби в Радянській Армії з 16.10.1979 по 28.02.1980, період проходження дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Авганістан з 01.03.1980 по 16.11.1981 у пільговому обчисленні один місяць за три місяці та половину строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського.

Крім того, в позовній заяві позивач вказує на помилковість визначення в його пенсійній справі №62 виду отриманого ним соціального забезпечення "пенсія", адже йому призначено та виплачується "щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці".

Також в позовній заяві позивач звертає увагу на те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у порушенні 10-ти денного строку передбаченого п. 4 розділу ІV Порядку для надіслання інформації про прийняті Рішення №62 від 30.10.2020 та від 18.11.2020 щодо перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.02.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.03.2021 клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі задоволено. Зупинено провадження у справі №120/1115/21-а до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №380/5074/20 (провадження №К/9901/369/21).

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15.03.2021. Справу направлено до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвалою від 13.08.2021 продовжено розгляд адміністративної справи №120/1115/21-а, в зв`язку з чим призначено підготовче судове засідання у справі на 07.09.2021.

Ухвалою від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні 07.10.2021.

В судовому засіданні 07.10.2021 оголошено перерву до 19.10.2021.

18.10.2021 позивачем до суду подано заяву про уточнення позовних вимог (вх. №66550), в якій, окрім іншого проси виправити допущену в п. 9 прохальної частини позовної заяви описку, в частині дати закінчення проходження військової служби. Просив вважати вірною датою закінчення ним дійсної строкової військової служби в Радянській Армії "23.11.1981" замість помилково вказаної "23.11.1991".

Ухвалою від 19.10.2021 позовну заяву в частині позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області виправити помилку в обчисленні стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) в період з 01.08.1989 по 21.10.2010 визначеному ним в календарному обчисленні з 20 років 00 місяців 22 дні на 21 рік 4 місяці 20 днів залишено без розгляду.

В судове засідання призначене на 19.10.2021 позивач не з`явився, натомість подав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Свою позицію з приводу заявлених позовних вимог навів у позовній заяві та відповіді на відзив (вх. №15508/21 від 24.03.2021). При цьому зазначив, що свої позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх уточнення, підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. При цьому, свою позицію щодо заявлених позовних вимог виклав у поданому до суду відзиві на позовну заяву. Зокрема, стосовно тверджень позивача, що здійснення перерахунку його грошового утримання має бути проведено виходячи з 90% від суддівської винагороди працюючого судді, представник відповідача вказав на їх безпідставність, оскільки такий відсоток розміру довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді був визначений в порядку, передбаченому Закону України від 07.07.2010 за № 2453 "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон 2453), який відрізняється від чинного порядку визначення розміру довічного грошового утримання, встановленого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII (стаття 142). Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист. Конституційний Суд України також дійшов правового висновку, що такі дії органів державної влади відповідають Конституції України та є допустимими. Представник відповідача наголосив на тому, що аналогічних правових висновків дійшли Шостий апеляційний адміністративний суд в постанові від 28.01.2021 року у справі № 580/3161/20 та Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 29.01.2021 року у справі №554/8466/17.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління зарахувати до стажу роботи на посаді судді періоди з 01.03.1980 по 16.11.1981 та з 01.09.1985 по 30.06.1989 представник відповідача зазначив, що відповідно до ч.1 ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі - Закон 1402) до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;

2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Позивач у період з 01.03.1980 по 16.11.1981 проходив строкову військову службу в Демократичній Республіці Афганістан, а в період з 01.09.1985 по 30.06.1989 проходив навчання на стаціонарній формі в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзерджинського. Тобто, враховуючи викладене вище, не переконання сторони відповідача, періоди з 01.03.1980 по 16.11.1981 та з 01.09.1985 по 30.06.1989 не можливо зарахувати до стажу роботи на посаді судді.

Щодо вимог про визнання дій Головного управління протиправними та винесенні окремої ухвали щодо виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі 120/2825/20-а стороною відповідача вказано на те, що 02.12.2020 Вінницьким окружним адміністративним судом було розглянуто заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління вчинених на виконання вищезазначеного рішення. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 02.12.2020 року, залишеною в силі Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021, відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_1 про визнання дій Головного управління протиправними. Також, на переконання представника пенсійного фонду, не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 про автоматичне здійснення Головним управлінням перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових судівської винагороди, адже є передчасною, оскільки суд не може вирішувати справи щодо порушення прав на майбутнє (абзац 2 п. 10.3. Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20.05.2013 №7).

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями статті 205 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

З наявних в матеріалах справи доказів, зокрема трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , довідки територіального управління державної судової адміністрації у Вінницькій області від 25.10.2010 судом встановлено наступне:

ОСОБА_1 у період з 16.10.1979 по 23.11.1981 проходив строкову службу в ЗС СРСР (тривалість 2 роки 1 місяць 7 днів);

з 01.09.1985 по 30.06.1989 проходив стаціонарне навчання в Харківському юридичному інституті (тривалість 3 роки 10 місяців);

з 22.04.1991 по 22.05.1991 в.о. судді Шаргородського районного суду (тривалість - 1 місяць);

з 05.10.1991 по 11.03.2002 працював суддею Ямпільського районного суду (тривалість 10 років 5 місяців 6 днів);

з 12.03.2002 по 21.12.2010 працював суддею Шаргородського районного суду (тривалість 8 років 9 місяців 9 днів).

Всього стаж роботи станом на 21.12.2010 становить 23 роки 3 місяці та 19 днів.

Крім того, в матеріалах справи міститься військовий білет серії НОМЕР_2 від 16.10.1979, який виданий на ім`я ОСОБА_1 та зі змісту якого вбачається, що позивач з 01.03.1980 по 16.11.1981 приймав участь у бойових діях в Демократичній Республіці Авганістан.

Також, судом встановлено, що позивач з 23 грудня 2010 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримува довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді.

У зв`язку із зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, у лютому 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, до якої долучив довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №4-35/0335 від 19.02.2020, що видана територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Вінницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №62 від 28.02.2020 відмовлено у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання. Вказане рішення позивачем оскаржено в судовому порядку.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №120/2825/20-а, окрім іншого, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №62 від 28.02.2020 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області №4-35/0335 від 19.02.2020.

На виконання рішення ВОАС від 02.09.2020 у справі №120/2825/20-а відповідачем прийнято рішення №62 від 30.10.2020 згідно з яким позивачу з 19.02.2020 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА у Вінницькій області від 19.02.2020 за №4-35/0335. Відповідні обставини знайшли своє документальне відображення в прийнятому відповідачем протоколі про перерахунок пенсії від 30.10.2020. Однак, при здійсненні перерахунку відповідач зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 50 % суддівської винагороди.

Відповідач розмір щомісячного грошового утримання судді у відставці визначив, виходячи зі стажу судді, який дає право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, 21 рік 11 місяців 22 дні (стаж на посаді судді).

В подальшому відповідачем з підстав корегування відсотку розрахунку пенсії від середнього заробітку прийнято рішення №62 від 18.11.2020 за яким здійснено перерахунок пенсії позивача (макетна обробка) з 19.02.2020 за яким в протоколі про перерахунок пенсії внесено зміни у розділ "Тривалість стажу" шляхом зазначення стажу роботи на посаді судді 20 років 0 місяців 22 дні.

Позивач не погоджуючись з зменшенням йому розміру щомісячного довічного грошового утримання суддівської винагороди з 90 % до 50 %, а також зменшенням стажу роботи на посаді судді внаслідок неврахування періодів служби в збройних силах СРСР в тому числі в пільговому обчисленні, а також половини строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просив суд:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення відповідача № 62 від 30.10.2020 та від 18.11.2020 про здійснення перерахунку його пенсії.

2. Визнати протиправними та скасувати Протоколи Шаргородського об`єднаного управління ПФУ про перерахунки пенсії за Версією 1.6.59.1. дата-час перерахунку 30.10.2020 здійснених органом ПФУ код 2455 Шаргородське об`єднане управління ПФУ згідно Рішення № 62 від 30.10.2020, ОСОБА_1 , на підставі рішення суду у справі № 120/2825/20-а від 02.09.2020, і визначення загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 50,00%, починаючи з 19.02.2020 і довічно.

3. Визнати протиправними та скасувати перерахунки пенсії за Версією 1.6.59.1. дата-час перерахунку 17.11.2020 здійснених органом ПФУ код 2455 Шаргородське об`єднане управління ПФУ згідно Рішення № 62 від 18.11.2020, ОСОБА_1 , на підставі рішення суду у справі № 120/2825/20-а від 02.09.2020, загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 50,00%, починаючи з 19.02.2020 і довічно.

4. Визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо зменшення розміру мого щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці під час його перерахунку на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 по справі № 120/2825/20-а з 90 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді Вінницької області на 50% загального проценту розрахунку пенсії від заробітку та зменшення стажу роботи, що дає право судді на відставку, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 27 років 4 місяців 13 днів до 20 років 00 місяців 22 днів.

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Територіального управління ДСА у Вінницькій області від 19.02.2020 №4-35/0335 в розмірі 90 % суддівської винагороди судді працюючого на відповідній посаді, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

6. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в протоколах та матеріалах Пенсійної справи № 62 правильно визначити вид соціального забезпечення ОСОБА_1 , і замість вживаних ним термінів, а саме: «Перерахунок пенсії», «Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку», «Основний розмір пенсії від заробітку» та інших пов`язаних із терміном «пенсія», за винятком «Пенсії за особливі заслуги перед Україною ...», визначати терміном «щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці», а саме: «Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці», «Загальний процент розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди», «Основний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від суддівської винагороди», і т.п..

7. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право судді на відставку, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - період дійсної строкової військової служби в Радянській Армії з 16 жовтня 1979 року по 23 листопада 1981 року, з яких стаж військової служби з 16.10.1979 по 28.02.1980 та з 17.11.1981 по 23.11.1981 обраховується в календарному обчисленні, і становить - 4 місяці 19 днів, а стаж дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Афганістан з 01.03.1980 по 16.11.1981 зараховується в пільговому обчисленні - один місяць служби за три місяці, і становить - 5 років 1 місяць 15 днів. Разом, а загальний стаж військової служби в календарному та пільговому обчисленнях становить - 5 років 6 місяців 4 дні, та зазначити цей стаж роботи в стрічці Протоколу про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці «Тривалість стажу: в тому числі: судді» додавши його до стажу роботи судді.

9. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право судді на відставку, перерахунок та виплату мені щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - половину строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського в період з 01.09.1985 по 30.06.1989, що становить - 1 рік 11 місяців, та зазначити цей стаж роботи в стрічці Протоколу про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці «Тривалість стажу: в тому числі: судді» додавши його до стажу роботи судді та зарахованого іншого стажу іншого стажу.

10. Визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області щодо порушення 10-ти денного строку передбаченого п. 4 розділу IV Порядку для надіслання мені інформації про обґрунтовані Рішення №62 від 30.10.2020 та 18.11.2020 щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

11. Відповідно до абз. 4 та 5 ч. 3 cт. 142 Закону №1402-VІ у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді визнати право позивача на автоматичне здійснення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з врахуванням довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

12. Рішення в частині перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах місячної виплати допустити до негайного виконання.

13. Відповідно до ст. 382 КАС України здійснити судовий контроль за виконанням рішення суду.

14. Винести окрему ухвалу на адресу правоохоронних органів та правління Пенсійного фонду України про неправомірні та незаконні дій органів Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у здійснення перерахунків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та навмисного не виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон №1402-VIII.

За приписами частини першої статті 142 Закону №1402-VІІІ суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частина друга статті 142 Закону №1402-VIІІ).

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить:

1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Відповідно до пункту 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI .

Законом України від 16.10.2019 № 193-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:

а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;

б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Так, у пунктах 16, 17 вказаного Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-нсії від

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 визнав неконституційним пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому, суд наголошує на тому, що Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону №1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Наведена норма неконституційною не визнавалась.

Отже, на переконання суду до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Таким чином, оскільки чинним Законом №1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанов від 24.09.2021 в справі №620/5437/20 і відступити від неї не вважає за необхідне.

З огляду на викладене, заявлені позивачем позовні вимоги пов`язані з протиправністю застосування відповідачем при проведенні перерахунку його пенсії положень частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII, що призвело до зменшення відсоткового розміру щомісячного грошового забезпечення судді у відставці не підлягають задоволенню.

В свою чергу, надаючи оцінку діям відповідача щодо обчислення стажу його роботи, що дає право на призначення та нарахування довічного грошового утримання судді у відставці без врахування періоду проходження дійсної строкової військової служби в Радянській Армії з 16.10.1979 по 28.02.1980, періоду проходження ним дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Авганістан з 01.03.1980 по 16.11.1981 у пільговому обчисленні один місяць за три місяці та половину строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, суд виходить з наступних міркувань.

Із довідки по розрахунку вислуги років та стажу, що дає право на відставку судді та отримання довічного грошового утримання вбачається, що позивачу період служби в армії з 16.10.1979 по 23.11.1981 роки зараховано в календарному обчисленні.

Питання доплат за вислугу років до посадового окладу зарахування періодів роботи до стажу судді, що дають право на відставку в цих спірних правовідносин врегульовано ст.ст.43,44 Закону № 2862-ХІІ, ст.ст.133,135 Закону № 2453-VI, ст.ст. 135, 137 Закону №1402-VIII.

Відповідно до пункт 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМ №283 від 3 травня 1994 року до стажу державної служби включається також, зокрема: час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях; час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення №1049.

У частині першій статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ наведено визначення військової служби та зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами пункту 2 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України (абзаци перший та третій).

За змістом пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»» від 08 лютого 1994 року №63 та затвердженого нею Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, бойові дії в Афганістані, під час яких йому надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, проходили в період із квітня 1978 року по грудень 1989 року.

У пункті 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17 липня 1992 року №393 установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до вислуги років зараховується, зокрема дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється у порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

У пункті 3 вказаної Постанови закріплено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним у її пункті 1, зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час.

Згідно із Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12 вересня 1991 року №1545-ХІІ до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.

Спільною Постановою Центрального Комітету КПРС і Ради Міністрів СРСР «Про пільги військовослужбовцям, робітникам та службовцям, що знаходяться в складі обмеженого контингенту радянських військ на території Демократичної Республіки Афганістан, та їхнім сім`ям» від 17 січня 1983 року №59-27 було передбачено зарахування до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці - час служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, а тим, хто отримав поранення, контузії, каліцтво або захворювання, - незалежно від строку служби, і час безперервного перебування у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах.

Відповідно до статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10 липня 1995 року №584/95 (далі - Указ №584/95), чинній до 01 березня 2008 року, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03 вересня 2005 року №865 (далі - Постанова №865) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Статтею 137 Закону №1402-VIIІ та статтею 131 Закону №2453-VI визначені складові стажу роботи на посаді судді, серед яких відсутні періоди проходження дійсної строкової військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан і строк навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Водночас, абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом №1402-VIII не встановлено.

Таким чином, при визначенні позивачеві стажу роботи на посаді судді, що дає право на одержання щомісячної доплати за вислугу років, необхідно керуватися чинним на час його призначення суддею законодавством.

До категорії інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги, було віднесено працівників, що працювали на посадах державних службовців і службовців, що працювали в державних органах, розрахунок стажу роботи яких здійснювався, зокрема відповідно до Порядку №283. При цьому до стажу державної служби зараховувався календарний строк проходження військової служби в Демократичній Республіці Афганістан.

Законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачає зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення і отримання різних видів пенсій, соціальних виплат.

З аналізу наведених норм законодавства можна дійти висновку про те, що період проходження дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Афганістан повинен зараховуватись на пільгових умовах із розрахунку - один місяць служби як три місяці служби - до стажу роботи при призначенні та нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці, а не при визначенні стажу роботи на посаді судді для призначення та виплати йому щомісячної доплати за вислугу років.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у постановах від 25.03.2020 у справі №818/1614/17, від 24 вересня 2020 року у справі №808/3073/16, від 28 січня 2021 року у справі №825/1504/17.

З огляду на викладене суд вважає позовні вимоги позивача пов`язані з протиправністю дій відповідача щодо неврахування ОСОБА_1 при обчисленні стажу роботи, що дає право на призначення та нарахування довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження ним дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Авганістан з 01.03.1980 по 16.11.1981 у пільговому обчисленні один місяць за три місяці обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

В свою чергу, позовні вимоги щодо визнання протиправними дії ГУ ПФУ у Вінницькій області щодо неврахування ОСОБА_1 при обчисленні стажу роботи, що дає право на призначення та нарахування довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження дійсної строкової військової служби в Радянській Армії з 16.10.1979 по 28.02.1980 задоволенню не підлягають, адже як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів (а.с. 152), вказаний період відповідачем було зараховано до відповідного стажу роботи, що дає право на призначення та нарахування довічного грошового утримання судді у відставці.

Що стосується зарахування до стажу роботи, що дає право на відставку і отримання довічного грошового утримання половини строку навчання у вищому навчальному закладі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, оскільки законодавством, яке діяло на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, половини строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби, роботу прокурором (за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років), то цей період роботи підлягає врахуванню відповідачем з огляду на те, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді становить понад 10 років.

Суд звертає увагу, що Законом України № 2509-VIII від 12.07.2018 "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, яку доповнено частиною 2.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2019 у справі №9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VІІІ потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

При цьому, частина 2 статті 127 Конституції України (в редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду) встановлювала, що на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Системний аналіз частини другої статті 137 Закону №1402-VIII в її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за № 1402-VІІІ дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України від 12.07.2018 №2509-VIII "Про внесення змін до Закону України Про судоустрій і статус" суддів у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд", суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, оскільки вказана норма призвела до покращення правового становища суддів.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського За сукупністю вищенаведених факти обґрунтованими та таким що підлягають задоволенню.

В зв`язку з встановленням під час розгляду справи протиправністю рішень відповідача №62 від 30.10.2020 та від 18.11.2020 щодо перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наслідком реалізації яких мало місце вчинення ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправних дій щодо зменшення стажу роботи позивача, який дає право на призначення та нарахування довічного грошового утримання судді у відставці, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування зазначених рішень та зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення та нарахування довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Авганістан з 01.03.1980 по 16.11.1981 у пільговому обчисленні один місяць за три місяці (5 років 1 місяць 18 днів) та половину строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (1 рік 11 місяців) та здійснити перерахунок ОСОБА_1 призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 з урахуванням вказаних періодів та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 по справі №120/2825/20-а, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання.

В контексті наведеного, суд також вважає за потрібне вказати те, що на даній стадії визначення відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, під час її перерахунку є передчасним, оскільки такий відсоток довічного грошового утримання позивача буде визначений відповідачем після зарахування спірних періодів стажу роботи позивача.

З приводу позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо порушення десятиденного строку, передбаченого для надіслання йому інформації про прийняте рішення за результатами розгляду його заяви, то суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення щомісячного довічного утримання документами або надання додаткових документів орган, що призначає щомісячне довічне утримання, розглядає подані документи та приймає рішення про призначення щомісячного довічного утримання або відмову в його призначенні відповідно до пункту 5 розділу І цього Порядку.

Орган, що призначає щомісячне довічне утримання, не пізніше 10 днів після винесення рішення інформує особу про призначення щомісячного довічного утримання із зазначенням його розміру або про відмову в призначенні щомісячного довічного утримання із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження (пункт 4 розділу IV згаданого Порядку).

Так, в позовній заяві позивач стверджує, що відповідач в порушення вищенаведених правових норм не виконав свого обов`язку та не надіслав в десятиденний термін прийнятих рішень № 62 від 30.10.2020 та 18.11.2020 щодо перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідні твердження позивача відповідачем не спростовано у поданому до суду відзиві, не надано доказів на підтвердження надсилання зазначених рішень на адресу місця реєстрації особи.

Наведене свідчить про допущення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області бездіяльності щодо несвоєчасного інформування ОСОБА_1 про прийняті рішення щодо проведених перерахунків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у несвоєчасному повідомленні позивача про прийняті рішення є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування:

- протоколів Шаргородського об`єднаного управління ПФУ про перерахунки пенсії за Версією 1.6.59.1. дата-час перерахунку 30.10.2020 здійснених органом ПФУ код 2455 Шаргородське об`єднане управління ПФУ згідно Рішення № 62 від 30.10.2020, ОСОБА_1 , на підставі рішення суду у справі № 120/2825/20-а від 02.09.2020, і визначення загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 50,00%, починаючи з 19.02.2020 і довічно;

- перерахунків пенсії за Версією 1.6.59.1. дата-час перерахунку 17.11.2020 здійснених органом ПФУ код 2455 Шаргородське об`єднане управління ПФУ згідно Рішення № 62 від 18.11.2020, ОСОБА_1 , на підставі рішення суду у справі № 120/2825/20-а від 02.09.2020, загального проценту розрахунку пенсії від заробітку - 50,00%, починаючи з 19.02.2020 і довічно, то такі не підлягають задоволенню, адже за своєю суттю не є рішеннями суб`єкта владних повноважень та лише носять інформаційний характер вчинених пенсійним фондом дій щодо проведених позивачу перерахунків пенсії.

За результатами вирішення справи позивач також просить звернути до негайного виконання рішення суду в частині перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах одного місяця.

В цій частині суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Водночас негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання рішенням суду законної сили, як це передбачено для більшості судових рішень, а негайно з часу його ухвалення, чим забезпечується швидкий та реальний захист життєвоважливих прав та інтересів позивача.

Перелік рішень суду, що підлягають негайному виконанню, визначається статтею 371 КАС України.

Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць. Отже, до негайного виконання допускається рішення суду про "стягнення" відповідних виплат, а не про зобов`язання відповідача до їх нарахування та виплати позивачеві. Тобто, саме у випадку постановлення судом рішення про стягнення на користь позивача недоплачених сум заробітної плати та іншого грошового утримання у відносинах публічної служби, суд повинен також визначити суму стягнення за один місяць та в цій частині допустити рішення до негайного виконання.

Разом з тим, обраний у цій справі спосіб захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити суддівську винагороду на підставі статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" означає, що суму недоплаченої суддівської винагороди повинен визначити сам відповідач в процесі виконанні рішення суду після набрання ним законної сили.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що передбачивши певні категорії справ, рішення у яких підлягають негайному виконанню, законодавець переслідував мету створити гарантії для забезпечення швидкого і реального захисту життєвоважливих прав та інтересів позивача у виняткових ситуаціях, зокрема тоді, коли незаконно звільнена особа у відносинах публічної служби позбавлена джерел доходів, або ж в інших випадках, коли внаслідок порушення відповідачем закону про виплату грошового утримання у відносинах публічної служби, рівень доходів позивача істотно зменшився. Однак, як встановлено судом, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) позивачу відновлено виплату суддівської винагороди у повному розмірі з 29.08.2020, що вказує на те, що порушення прав та законних інтересів позивача в спірних правовідносинах на цей час припинилося.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про відсутність достатніх правових підстав для звернення ухваленого рішення до негайного виконання.

Надаючи оцінку позовним вимогам в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в протоколах та матеріалах Пенсійної справи №62 правильно визначити вид соціального забезпечення ОСОБА_1 суд зважає на наступне.

Так, до матеріалів справи позивачем та відповідачем надано протоколи про перерахунок пенсії, зміст яких свідчить про здійснення ОСОБА_1 протягом 2020 року було проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. Зокрема, вказані протоколи місять розділ "Шифр та вид утримання" в якому визначено, що ОСОБА_1 отримує саме "довічне грошове утримання" за шифром "155". Також, в протоколах міститься інформація про те, що відповідний вид соціального забезпечення позивачу призначений відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Таким чином, зважаючи на те, що зазначені документи носять інформаційний характер, зі змісту останніх чітко вбачається як вид соціального забезпечення який отримує позивач так і умови його призначення.

При цьому, зазначення в деяких полях протоколів визначення "пенсія" на переконання суду не порушує прав позивача на отримання такого виду соціального забезпечення, як "Довічне грошове утримання судді у відставці", оскільки зумовлено технічними особливостями програмного забезпечення в якому в автоматичному режимі формуються відповідні документи.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач звертався до уповноваженої установи, яка має права та повноваження на корегування програмного забезпечення, яке використовується відповідачем, зокрема під час призначення та перерахунку пенсії, з пропозицією на внесення наведених в позовній заяві виправлень в частині вживаних у програмному забезпеченні термінів. Також матеріали справи не містять доказів того, що позивачу було відмовлено у внесенні відповідних виправлень.

Щодо позовних вимог в частині визнання дій ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправними та винесенні окремої ухвали щодо виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі 120/2825/20-а суд зазначає наступне.

Так, як вже було встановлено судом вище, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 у справі №120/2825/20-а, окрім іншого, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №62 від 28.02.2020 про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області №4-35/0335 від 19.02.2020.

На виконання рішення ВОАС від 02.09.2020 у справі №120/2825/20-а відповідачем прийнято рішення №62 від 30.10.2020 згідно з яким позивачу з 19.02.2020 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки ТУ ДСА у Вінницькій області від 19.02.2020 за №4-35/0335. Відповідні обставини знайшли своє документальне відображення в прийнятому відповідачем протоколі про перерахунок пенсії від 30.10.2020.

Однак, при здійсненні перерахунку відповідач зменшив розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90% суддівської винагороди до 50 % суддівської винагороди. Відповідне зменшення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання на переконання позивача свідчить про невиконання рішення ВОАС від 02.09.2020 у справі №120/2825/20-а.

Проте, з даного приводу слід зазначити, належність виконання рішення ВОАС від 02.09.2020 у справі №120/2825/20-а було предметом розгляду судом, який його прийняв.

Так, ухвалою ВОАС від 02.12.2020 по справі №120/2825/20-а, залишеною в силі Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021, позивачу відмовлено в задоволені заяви про визнання дій ГУ ПФУ у Вінницькій області протиправними.

Отже, судовим рішенням, яке, на час розгляду даної справи набуло законної сили, встановлено факт належного виконання відповідачем рішення суду від 02.09.2020 у справі №120/2825/20-а, а відтак твердження позивача про зворотне не знайшли свого документального підтвердження матеріалами справи.

Крім того, слід зауважити, що постановлення окремої ухвали з наведених позивачем мотивів за нормами КАС України (ст. 383 КАС України) можливо лише тим судом, який ухвали рішення під час виконання якого, на дуку особи, суб`єктом владних повноважень допущено протиправну бездіяльність.

Також не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_1 про автоматичне здійснення ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни розміру складових судівської винагороди, оскільки суд не може вирішувати справи щодо порушення прав на майбутнє (абзац 2 п. 10.3. Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України від 20.05.2013 №7).

Крім того, зважаючи на спосіб захисту своїх прав обраний позивачем при поданні даного позову, в частині вимог щодо яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, слід наголосити на завданні адміністративного судочинства та нормах КАС України.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Окрім того, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 5 КАС України визначено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

В силу частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З наведеного випливає, що завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обрати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Варто наголосити, що саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Саме зміст адміністративної юстиції - ефективний судовий захист від порушень у публічно-правових відносинах.

З наведеного випливає, що для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Тобто, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням -визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе.

Також суд враховує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Крім того, суд зазначає, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень і важливим аспектом права на справедливий суд. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату, наскільки це дозволяють надані судді матеріали, у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб.

Звертаючись до суду, особа формує частину позовних вимог виходячи лише з власного суб`єктивного уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Що ж до встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Таким чином, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, які полягають у не зарахуванні ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Авганістан з 01.03.1980 по 16.11.1981 у пільговому обчисленні один місяць за три місяці.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №62 від 30.10.2020 та від 18.11.2020 на підставі яких ОСОБА_1 здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення та нарахування довічного грошового утримання судді у відставці період проходження ним дійсної строкової військової служби в Демократичній Республіці Авганістан з 01.03.1980 по 16.11.1981 у пільговому обчисленні один місяць за три місяці (5 років 1 місяць 18 днів) та половину строку навчання на стацірнарній формі в спеціалізованому вищому юридичному закладі - Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського (1 рік 11 місяців) та здійснити перерахунок ОСОБА_1 призначеного щомісячного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 з урахуванням вказаних періодів та рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.09.2020 по справі №120/2825/20-а, з виплатою недоотриманих сум щомісячного грошового утримання.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, що полягає у несвоєчасному повідомленні ОСОБА_1 про прийняті відносно нього Рішень № 62 від 30.10.2020 та 18.11.2020 щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )

Повний текст рішення суду складено 19.10.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна