Справа № 520/7710/21
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 р. № 520/7710/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Горшкової О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Кандиби Ю.О.,

представника позивача Зеленського М.С.,

представника відповідача Тищенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення різниці грошового забезпечення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області від 01.04.2021 №204о/с про переміщення підполковника поліції ОСОБА_1 на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу ювенальної превенції управління превентивною діяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області та звільнення його з посади начальника Центру забезпечення Головного управління Національної Поліції в Харківській області;

- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді начальника Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області з 01.04.2021;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 різницю між грошовим забезпеченням поліцейського (заробітною платою) за посадами начальника Центру забезпечення та старшого інспектора з особливих доручень відділу ювенальної превенції управління превентивною діяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області з 01.04.2021 по день поновлення на посаді;

- на підставі ст.371 КАС України звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення поліцейського у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що спірний наказ не відповідає вимогам закону, є протиправним, а тому підлягає скасуванню судом, з огляду на те, що, на думку позивача, посада, на яку його переміщено є нерівнозначною, має відмінності щодо функціональних обов`язків та меший розмір грошового забезпечення. Крім того, зазначив, що всупереч нормам Кодексу законів про працю України, відповідач здійснив переміщення ОСОБА_1 без його згоди та під час його тимчасової непрацездатності. Аналогічну правову позицію викладено у відповіді на відзив.

Представник відповідача надав до суду письмовий відзив на позов, відповідно до якого зазначив, що рішення про переміщення позивача прийнято на підставі подання заступників начальника ГУ НП в Харківській області для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, що відповідає вимогам статті 65 Закону України "Про національну поліцію". Крім того, посада, яку займав позивач до переміщення та після, є рівнозначними та відповідають однаковому граничному спеціальному званню поліції - "майор", а відтак спірний наказ прийнято з урахуванням норм чинного законодавства України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 27.09.2021 закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.

У судовому засіданні 11.10.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з листопада 2015 року проходив службу в Національній поліції (раніше - міліції (з серпня 1993 року по листопад 2015 року), з 23.11.2020 відповідно до наказу начальника ГУНП від 23.11.2020 №306о/с перебував на посаді начальника центру забезпечення ГУ НП в Харківській області.

Внаслідок проведення Управлінням внутрішнього аудиту Національної поліції України планового внутрішнього аудиту оцінки діяльності ГУНП в Харківській області за період з 01.10.2017 по 30.06.2020, ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, шляхом звільнення з займаної посади.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 по справі №520/16952/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування наказу та поновлення на посаді - задоволено в повному обсязі. Скасовано наказ № 826 від 16.11.2020 Головного управління Національної поліції в Харківський області про звільнення ОСОБА_1 , з посади начальника Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області. Допущено негайне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 по справі №520/16952/2020 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 по справі № 520/16952/2020 скасовано. Прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно до положень статті 78 Кодексу адміністратвиного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до листка непрацездатності серії АДР №779925, ОСОБА_1 , перебував на стаціонарному лікуванні з 30.03.2021 по 11.04.2021.

30.03.2021 заступниками начальника ГУНП в Харківській області підполковником поліції С.Химичем та підполковником поліції В.Гузєм внесено подання начальникові ГУНП в Харківській області, відповідно до якого, останніми порушено питання щодо перемішення позивача на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби. Вказане подання зумовлено тим, що ОСОБА_1 не володіє достатнім рівнем досвіду управлінської діяльності, однак має значний досвід в підрозділах кримінального блоку та превентивної діяльності, а на час складання подання існувала нагальна потреба в комплектуванні досвідченими фахівцями посади старшого інспектора з особливих доручень відділу ювенальної превенції УПД ГУНП в Харківській області.

Наказом ГУНП в Харківській області від 01.04.2021 №204 о/с підполковника поліції ОСОБА_1 , переміщено згідно з пунктом 2 частини 1 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" (на рівнозначну посаду для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби) на посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу ювенальної превенції управління превентивної діяльності ГУНП в Харківській області, звільнивши його з посади начальника Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Законом України "Про Національну поліцію" визначено правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

У ч. 4 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" зазначено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень визначених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Розділом VII вказаного закону визначені загальні засади проходження служби в поліції. У п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" зазначено, що переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

Відповідно до статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" з метою визначення порядку підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими, наказом МВС України від 23.11.2016 №1235 затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок); Перелік документів з питань проходження служби.

Відповідно до розділу II Порядку підставою для видання наказів по особовому складу є, зокрема, призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

Відповідно до п.п. 1, 2 розділу III Порядку видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Відповідно до Переліку документів з питань проходження служби, затвердженого наказом МВС України від 23.11.2016 №1235, такими документами є рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі, подання про призначення на посаду, подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Процедура переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції передбачена статтею 65 Закону України "Про Національну поліцію", частиною першою якої визначено, що переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Частинами восьмою, дев`ятою статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" унормовано, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли щодо застосування відносно позивача підпункту 2 пункту 1 частини першої статті 65 Закону України "Про Національну поліцію".

При цьому відповідно до пункту 8 частини десятої статті 62 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особливих якостей.

Частиною восьмою статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переміщення поліцейського, якщо спеціальне звання за займаною ним посадою відповідає спеціальному званню посади, на яку він переміщується, є переміщенням на рівнозначну посаду.

Як вище встановлено судом, підставою для прийняття спірного наказу слугувало подання заступників начальника ГУНП в Харківській області підполковника поліції С.Химича та підполковника поліції В.Гузя про необхідність такого переміщення.

Аргументи позивача про те, що його переведено на нерівнозначну посаду, яку він обіймав до видання оскаржуваного наказу, посилаючись на п.6 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну службу" суд вважає безпідставними, адже норми Закону України "Про державну службу" не регулюють проходження поліцейськими служби в Національній поліції, про що вказано у п. 17 ч. 3 ст.3 Закону України "Про державну службу".

Правові засади організації та діяльності Національної поліції, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію". Законом України "Про Національну поліцію" не передбачено поширення дії Закону України "Про державну службу" на поліцейських.

Як аргументовано вказав відповідач, дія цього закону поширюється лише на державних службовців Національної поліції.

Частиною 2 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

Тобто, єдиним критерієм, встановленим Законом України "Про Національну полінію", за яким посади поділяються на вищі та нижчі, є граничні спеціальні звання для тієї чи іншої посади.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

З огляду на наведені положення Закону України "Про Національну поліцію", вказаний Закон не наводить визначення понять "переміщення" та "переведення", проте, обидва поняття застосовуються у статті Закону, яка й регулює порядок переміщення та переведення поліцейських.

Зокрема, ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" визначає, що переведення поліцейських здійснюється, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Тобто, Закон України "Про Національну поліцію" ототожнює процедуру переміщення та переведення поліцейських, визначаючи, що у разі, якщо звільнення особи з однієї посади та призначення та іншу належить до повноважень різних керівників, то здійснюється переведення, а якщо звільнення та призначення на посаду належить до компетенції одного керівника, то здійснюється переміщення.

Суд зазначає, що розмір посадового окладу, обсяг обов`язків та повноважень за посадою, юрисдикція органу поліції не встановлені Законом України "Про Національну поліцію" як критерії оцінки рівнозначності посад.

Наказом Національної поліції України від 04.12.2015 № 142 затверджено Перелік посад молодшого та середнього складу поліції і відповідних їм граничних спеціальних звань (далі - Перелік).

Відповідно до розділу VI Переліку "Установи та заклади національної поліції" (група "Підрозділи забезпечення Головних управлінь") посаді "начальника Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області" (попередня посада позивача) відповідає граничне спеціальне звання "майор поліції". Відповідно до розділу VІІ Переліку "Поліція охорони" посаді "старший інспектор з особливих доручень" (теперішня посада позивача) відповідає граничне спеціальне звання "майор поліції".

Тобто, граничні спеціальні звання за посадою, яку обіймав позивач до переміщення та після є однаковими.

Таким чином, в розумінні частини 2 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" відсутні підстави вважати, що позивач до видання оскаржуваного наказу займав вищу посаду.

Суд вважає обґрутованими твердження позивача про те, що функціональні обов`язки старшого інспектору з особливих доручень відділу ювенальної превенції управління превентивної УПД Головного управління Національної поліції в Харківській області відрізняються від обов`язків за посадою начальника Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Відповідачем вказаний факт не заперечувався, у відзиві вказано, що основні завдання за цими посадами різняться, при цьому відповідачем вказано, що зважаючи на положення ст. 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, зміна територіальної юрисдикції органу в сторону зменшення не свідчить про те, що позивач став більш підлеглим чи молодшим за званням та посадою.

Крім того, судом з матеріалів справи встановлено, що відповідно до наданих відповідачем копій розрахункових листів ОСОБА_1 , посадовий оклад старшого інспектору з особливих доручень відділу ювенальної превенції управління превентивної УПД Головного управління Національної поліції в Харківській області та оклад за посадою заступника начальника Центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Харківській області є однаковими та становлять 2700 грн.

Відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11.11.2015, грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Суд вважає обґрунтованою правову позицію відповідача щодо того, що до складу грошового забезпечення, у відповідності до Постанови № 988 входить не лише один посадовий оклад, але й оклад за спеціальним званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, премії та одноразові додаткові види грошового забезпечення, тощо.

При цьому позивач не заперечує проти самого факту службової необхідності його переміщення, у зв`язку з нагальною потребою в комплектуванні досвідченими фахівцями служби управління превентивної діяльності, зважаючи на його особисті професійні якості, а також використання його на посаді із врахуванням набутого досвіду, задля забезпечення належного здійснення поліцією покладених на неї повноважень.

Щодо посилання позивача, що його було переміщено, звільнивши з займаної посади без його згоди всупереч вимогам статті 65 Закону України "Про Національну поліцію", суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 65 Закону України "Про Національну поліцію", не допускається переміщення поліцейських жіночої статі за ініціативою керівника відповідного органу (установи, закладу) поліції на посади, нижчі ніж та, яку вони займали, з мотивів, пов`язаних із вагітністю, наявністю дітей віком до трьох років (до шести років - за медичними показниками), або у зв`язку з тим, що вони є одинокими матерями та мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дітей-інвалідів.

А відтак, положення статті 65 Закону, на порушення норм якої посилається позивач, не розповсюджується на ОСОБА_1 .

Щодо тверджень позивача про його протиправне переміщення шляхом звільнення з займаної посади під час перебування на лікарняному, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.4-5 ст.65 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.

Відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року №455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

Оскаржуваний наказ прийнято відповідачем 01.04.2021.

При цьому, позивач перебував на лікарняному з 08.10.2020 по 28.10.2020, з 13.11.2020 по 25.11.2020, з 25.11.2020 по 24.12.2020, з 24.12.2020 по 16.01.2021, з 18.02.2021 по 16.03.2021, з 30.03.2021 по 11.04.2021 та з 12.04.2021 по 24.04.2021.

Суд зазначає, що застосування норм КЗпП України в частині заборони звільнення в період його тимчасової непрацездатності є безпідставним з огляду на те, що така заборона розповсюджується на звільнення працівника з роботи, а, як встановлено судом вище, позивача переміщено на рівнозначну посаду, а не звільнено з органів внутрішніх справ, а тому суд вважає аргументи позивача з цих підстав необґрунтованими.

В ході розгляду даної справи відповідачем підтверджено наявність обставин, пов`язаних з інтересами служби, які обумовили необхідність переміщення позивача до іншого структурного підрозділу для більш ефективної служби, виходячи з результатів оцінки його професійних та особистих якостей, дослідження яких здійснювалось у порядку, визначеному законом.

Тобто, переміщення позивача на рівнозначну посаду за п. 2 ч. 1 ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" здійснено відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому позовні вимоги про скасування спірного наказу не можуть бути задоволені судом.

Із врахуванням викладеного суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині скасуванні спірного наказу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині поновлення підполковника поліції на посаді начальника Центру забезпечення ГУ НП в Харківській області з 01.04.2021, суд зазначає наступне.

Як вже було встановлено судом, до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, яке реалізовано наказом ГУ НП в Харківській області №826 від 16.11.2020, яким безпосередньо звільнено ОСОБА_1 з посади начальника Центру забезпечення ГУ НП в Харківській області.

Вказаний наказ оскаржувався позивачем в судовому порядку, однак судом апеляційної інстанції його було визнано таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.

Таким чином, на момент розгляду даної адміністративної справи ОСОБА_1 вже був звільнений з посади начальника Центру забезпечення ГУ НП в Харківській області та це звільнення було визнано судом законним та обґрунтованим.

Крім того, у судовому засіданні представник позивача повідомив суд, що на час розгляду адміністративної справи, ОСОБА_1 за власним бажанням звільнений з органів внутрішніх справ. Однак, відповідно до правової позиції позивача, внаслідок того факту, що на його думку, наказ про переміщення було прийнято незаконно, він бажає поновитися на посаді саме за період такого незаконного переміщення (з 01.04.2021 по 23.04.2021).

Враховуючи, що суд дійшов висновку, що спірний наказ прийнято відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, зважаючи на ту обставину, що станом на день розгляду справи позивач за власним бажанням звільнений з органів внутрішніх справ, що в свою чергу є перешкодою для поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Центру забезпечення ГУ НП в Харківській області, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення різниці грошового забезпечення - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 21.10.2021.

Суддя О.О. Горшкова