Справа № 320/5804/18
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2021-04-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2021 року 320/5804/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І.,

при секретарі судового засідання - Лащихіній І.М.,

за участю:

представника позивача - Писанки А.М.,

представника відповідача - Пожара В.В.,

розглянувши в м. Києві у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, в якому з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 29.11.2018 та від 18.12.2018, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 07.08.2018 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 01.11.2018 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 25.10.2017 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 06.07.2018 №;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 06.07.2018 №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкові повідомлення-рішення від 07.08.2018 №, від 01.11.2018 №, від 06.07.2018 № та від 06.07.2018 № є протиправними, оскільки контролюючий орган дійшов помилкових висновків про наявність підстав для нарахування ТОВ "Фоззі-Фуд" пені за порушення строків зарахування валютної виручки за операціями експорту товарів.

Позивач звертає увагу, що ним не було допущено порушень статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", оскільки у межах строків для зарахування валютної виручки він звернувся до третейського суду з вимогами про стягнення з контрагентів - нерезидентів заборгованості за поставлені відповідно до зовнішньоекономічних угод товарів, що відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" зупиняє нарахування пені.

З огляду на викладене, позивач вважає твердження контролюючого органу про порушення строків розрахунків у зовнішньоекономічній діяльності помилковими.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 № позивач зазначив, що воно також є протиправним, оскільки у відповідача відсутні повноваження щодо прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення з підстав того, що відповідач не є органом доходів і зборів у розумінні Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а також з урахуванням того, що відповідач для стягнення суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення валютного законодавства повинен був скористатися іншим порядком стягнення штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), що встановлений законодавством.

При цьому, позивач зауважив, що підстави оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 № у справі №810/248/18 та у справі №320/5804/18 є різними, а тому, враховуючи практику Верховного Суду, товариство має право повторного звернення до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування такого податкового повідомлення-рішення.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивач здійснював експорт товарів на користь нерезидентів, валютна виручка за який надійшла з порушенням строків, встановлених Законом України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". З урахуванням викладеного контролюючий орган вважає, що правомірно визначив позивачу пеню за увесь час затримки.

З приводу доводів позивача про неможливість нарахування пені за умови звернення до суду з вимогами про стягнення відповідних сум валютної виручки, відповідач зазначив, що третейський суд, до якого звернувся позивач, не є судом, уповноваженим розглядати спори, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, що у свою чергу не дає підстав для звільнення позивача від відповідальності за несвоєчасність надходження валютної виручки.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, то відповідач просив суд закрити провадження у справі у вказаній частині з підстав того, що дане податкове повідомлення-рішення було предметом судового розгляду у справі №810/248/18. Відповідач зазначив, що по даній справі наявні судові рішення, які набрали законної сили, а саме рішення Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018, а тому вважає, що у позивача відсутнє повторне право на оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, відповідач зауважив, що у заяві про збільшення позовних вимог позивач не наводить та не обґрунтовує інших підстав щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, оскільки підстави подання позову є тотожними.

Так, вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині оскарження податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 25.10.2017 №, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.01.2018 ТОВ "Фоззі-Фуд" звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2018 у справі №810/248/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2018, у задоволенні позовних вимог ТОВ "Фоззі-Фуд" відмовлено.

Водночас, як було встановлено судом, в рамках адміністративної справи №320/5804/18, в якій відкрито провадження 30.11.2018, позивачем оскаржується податкове повідомлення-рішення від 25.10.2017 №.

При цьому, відповідач стверджує, що підстави оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення у справі №810/248/18 та у справі №320/5804/18 є однаковими.

Перевіряючи такі доводи відповідача, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 11 ч. 5 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, пунктом 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що позивач не може повторно звернутися до адміністративного суду у тому випадку, якщо є одночасна сукупність наступних умов: підстави позову, предмет позову, тотожні сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №826/6179/16, в якій зазначено, що достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

У вказаній вище постанові Верховний Суд також зазначає, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Водночас, суд звертає увагу на те, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного зі згаданих вище чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

При визначенні підстав позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 справа №372/2230/17-ц.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та практику Верховного Суду, суд приходить до висновку, що у ТОВ "Фоззі-Фуд" наявне право повторного звернення до суду з вимогою щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, якщо у новій позовній заяві буде наведено інші правові підстави для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви у справі №810/248/18, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, ТОВ "Фоззі-Фуд" посилалось на те, що товариство у межах строків для зарахування валютної виручки звернулось до третейського суду з вимогами про стягнення з контрагентів - нерезидентів заборгованості за поставлений відповідно до зовнішньоекономічних угод товарів, що відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" зупиняє нарахування пені.

Водночас, як вбачається із заяви про збільшення позовних вимог у справі №320/5804/18, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, то позивач зазначив, що у відповідача були відсутні повноваження виносити вказане податкове повідомлення-рішення, оскільки він не є органом доходів і зборів в розумінні Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а також у зв`язку з тим, що він повинен був скористатися іншим порядком стягнення штрафних (фінансових) санкцій за порушення валютного законодавства.

Наведене свідчить, що у справі №320/5804/18 наведені інші підстави для оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, ніж ті, які були зазначені у справі №810/248/18.

Відтак, у ТОВ "Фоззі-Фуд" наявне право повторного звернення до суду з вимогою щодо оскарження податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, оскільки у заяві про збільшення позовних вимог у справі №320/5804/18 наведено інші правові підстави для скасування вказаного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі в частині оскарження податкового повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 25.10.2017 № є необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2018 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" про забезпечення позову повернуто позивачу без розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 призначено в адміністративній справі №320/5804/18 судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, та зупинено провадження у справі до одержання результатів судово-економічної експертизи.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 залишено без змін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2019 поновлено провадження в адміністративній справі та призначено клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29.07.2019 №9723/9724/19-72 до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 відмовлено в задоволенні клопотання Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про погодження строку проведення експертизи та про надання додаткових документів, необхідних для проведення судово-економічної експертизи в адміністративній справі №320/5804/18.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.09.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 призначено в адміністративній справі №320/5804/18 судово-економічну експертизу, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С.Бокаріуса, та зупинено провадження у справі до одержання результатів судово-економічної експертизи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 замінено відповідача у даній справі - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби на його правонаступника - Офіс великих платників податків ДПС.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.04.2021.

Протокольною ухвалою від 19.04.2021 судом оголошено перерву до 26.04.2021.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" (, місцезнаходження: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд. 5) зареєстроване в якості юридичної особи 02.12.2002, 21.01.2005 внесено запис №0000782 про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про юридичну особу, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.09.2018 №.

1) У період з 21.06.2018 по 05.07.2018 посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 20.06.2018 №1156 проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "Фоззі-Фуд" з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами №SFM-1212 від 12.12.2016 за період з 12.12.2016 по, №EZ-06/10-16 від 06.10.2016, №EZ-15/11-16 від 15.11.2016, №SFM-0111 від 01.11.2016, №SFM-2111 від 21.11.2016, №SFM-2810 від 28.10.2016, №SFО-2110.2 від 21.10.2016 за період з 12.12.2016 по 21.06.2018.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 12.07.2018 №2102/28-10-14-02/32294926 (далі - акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ "Фоззі-Фуд" вимог статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині не надходження валютної виручки в законодавчо встановлені терміни відповідно до експортних договорів від 06.10.2016 №EZ-06/10-16, від 01.11.2016 №SFM-0111, від 28.10.2016 №SFM-2810, від 21.10.2016 №SFО-2110.2, від 15.11.2016 №EZ-15/11-16, від 21.11.2016 №SFM-2111 (том І, а.с.19-31).

На підставі висновків акту перевірки Офісом великих платників податків ДФС було прийняте податкове повідомлення-рішення від 07.08.2018 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем "пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" у розмірі 19876974,85 грн. (том І, а.с.49).

Судом встановлено, що позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного рішення контролюючого органу, звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою, в якій просив його скасувати (том І, а.с.51-55).

За результатами розгляду вказаної скарги Державною фіскальною службою України було прийнято рішення від 16.10.2018 №33555/6/99-99-11-02-02-25, яким податкове повідомлення-рішення від 07.08.2018 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (том І, а.с.56-59).

2) У період з 26.09.2018 по 08.09.2018 посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 19.09.2018 №1730 проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "Фоззі-Фуд" з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами від 21.10.2016 №SFО-2110.1 та від 01.11.2016 №SFО-0111.2 за період з 01.07.2017 по 17.09.2018.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 08.10.2018 №2890/28-10-14-02/32294926 (далі - акт перевірки), згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ "Фоззі-Фуд" вимог статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині не надходження валютної виручки в законодавчо встановлені терміни відповідно до експортних договорів від 21.10.2016 №SFО-2110.1 та від 01.11.2016 №SFО-0111.2 (том І, а.с.209-217).

На підставі висновків акту перевірки Офісом великих платників податків ДФС було прийняте податкове повідомлення-рішення від 01.11.2018 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем "пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" у розмірі 60409855,57 грн. (том І, а.с.229).

3) У період з 31.10.2017 по 30.05.2018 посадовими особами Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст. 75, п. 77.4 ст. 77, п. 82.1 ст. 82 Податкового кодексу України та згідно наказу від 20.10.2017 №2359 проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ "Фоззі-Фуд" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, валютного законодавства за період з 01.01.2014 по 30.06.2017, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2017.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 06.06.2018 №1657/28-10-14-01/32294926 (далі - акт перевірки) (том ІІ, а.с.134-250; том ІІІ, а.с.1-60), згідно висновків якого, зокрема, встановлено порушення ТОВ "Фоззі-Фуд" вимог податкового законодавства, а саме:

7. статті 1 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", в частині несвоєчасного надходження/неповернення виручки:

1) згідно договору від 01.01.2015 року №15-ОО-15 з нерезидентом ООО "Крымторг-С":

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1337082,97 рос. руб., з 02.05.2015 - 28.09.2015 на 516 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.05.2015 - 28.09.2015 на 488 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.06.2015 - 28.09.2016 на 457 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 829757,63 рос. руб., з 30.07.2015 - 28.09.2016 на 427 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 583283,77 рос. руб., з 30.07.2015 - 28.09.2016 на 427 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.08.2015 - 28.09.2016 на 396 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 339761,54 рос. руб., з 29.09.2015 - 29.09.2016 на 366 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 441240,81 рос. руб., з 29.09.2015 - 28.09.2016 на 366 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 632039,05 рос. руб., з 29.09.2015 - 28.09.2016 на 367 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.10.2015 - 29.09.2016 на 336 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 82696,65 рос. руб., з 30.11.2015 - 29.09.2016 на 305 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 128102,17 рос. руб., з 30.11.2015 - 29.09.2016 на 305 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1202242,58 рос. руб., з 30.11.2015 - 29.09.2016 на 306 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.12.2015 - 30.09.2016 на 276 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.01.2015 - 30.09.2016 на 245 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 01.03.2016 - 30.09.2016 на 215 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.03.2016 - 30.09.2016 на 184 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 31.04.2016 - 30.09.2016 на 153 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 2023897,67 рос. руб., з 30.05.2016 - 30.09.2016 на 124 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 2009393,56 рос. руб., з 30.06.2016 - 30.09.2016 на 93 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1947683,74 рос. руб., з 29.08.2016 - 30.09.2016 на 33 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 256617,35 рос. руб., з 29.09.2016 - 30.09.2016 на 2 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1252604,98 рос. руб., з 29.09.2016 - 12.10.2016 на 12 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 92207,18 рос. руб., з 29.09.2016 - 17.11.2016 на 36 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1160397,80 рос. руб., з 28.10.2016 - 22.12.2016 на 20 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 412735,22 рос. руб., з 29.10.2016 - 17.11.2016 на 35 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 767984,11 рос. руб., з 29.11.2016 - 22.12.2016 на 24 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 805148,91 рос. руб., з 29.11.2016 - 17.01.2017 на 26 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 375570,42 рос. руб., з 30.12.2016 - 17.01.2017 на 19 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1179345,35 рос. руб., з 30.12.2016 - 09.02.2017 на 23 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 10840,46 рос. руб., з 30.12.2016 - 10.03.2017 на 29 днів;

2) згідно договору від 21.10.2016 №SFO-2110.1 з нерезидентом Lanzo Trade LP (Великобританія):

- не надходження коштів в сумі 2224415,12 дол. США, з 01.04.2017 - 30.06.2017 на 91 день;

8. пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а саме не подано до податкових органів та регіонального відділення НБУ Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України, не задекларовано протерміновану дебіторську заборгованість у Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України станом на 01.01.2016 на суму 12641414,07 рос. рублів, на 01.04.2016 на суму 16880538,27 рос. рублів, на 01.07.2016 на суму 22326870,90 рос. рублів, на 01.10.2016 на суму 1344812,16 рос. рублів, на 01.01.2017 на суму 2370905,14 рос. рублів, з нерезидентом ООО "Крымторг-С", та станом на 01.04.2017 на суму 2224415,12 дол. США з нерезидентом Lanzo Trade LP (Великобританія).

На підставі вказаних висновків акту перевірки Офісом великих платників податків ДФС були прийняті наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 06.07.2018 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем "пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" у розмірі 22849121,44 грн. (том ІІІ, а.с.61);

- податкове повідомлення-рішення від 06.07.2018 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем "пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" у розмірі 2040,00 грн. (том ІІІ, а.с.64).

4) У період з 12.09.2017 по 15.09.2017 посадовою особою Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби відповідно до п.п.78.1.1 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 06.09.2017 №1928 проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "Фоззі-Фуд" з питань дотримання вимог валютного законодавства при розрахунках за зовнішньоекономічними контрактами №EZ-23/08-16 від 23.08.2016, №SFO-2110.2 від 21/10/2016, №481 від 18.01.2016, №EZ-06/10-16 від 06.10.2016, №SFM-2810 від 28.10.2016, №SFM-0111 від 01.11.2016, №SFO-0111.2 від 01.11.2016, №EZ-15/11-16 від 15.11.2016, №SFM-2111 від 21.11.2016 за період з 18.01.2016 по 12.09.2017.

За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 22.09.2018 №3224/28-10-14-02/32294926 (далі - акт перевірки) (том ІІ, а.с.29-50), згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ "Фоззі-Фуд" вимог статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" в частині несвоєчасного надходження виручки, а саме:

1) згідно договору від 06.10.2016 №EZ-06/10-16 з нерезидентом Lanzo Trade LP:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 144587,45 дол. США, з 03.04.2017 по 12.09.2017 на 103 дні;

2) згідно договору від 15.11.2016 №EZ-15/11-16 з нерезидентом компанією Blumbaltic OU:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 2623,55 дол. США, з 23.05.2017 по 12.09.2017 на 53 дні;

3) згідно договору від 23.08.2016 №EZ-23/08-16 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 50000,00 дол. США, з 23.05.2017 по 12.09.2017 на 1 день;

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 70000,00 дол. США, з 21.02.2017 по 22.02.2017 на 2 дні;

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 118000,00 дол. США, з 21.02.2017 по 23.02.2017 на 3 дні:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 200000,00 дол. США, з 21.02.2017 по 28.02.2017 на 8 днів;

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 641770,86 дол. США, з 21.02.2017 по 02.03.2017 на 10 днів;

4) згідно договору від 01.11.2016 №SFM-0111 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 53140,36 дол. США, з 06.04.2017 по 12.09.2017 на 160 днів;

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 158535,01 дол. США, з 11.04.2017 по 12.09.2017 на 155 днів;

5) згідно договору від 21.11.2016 №SFM-2111 з нерезидентом компанією Blumbaltic OU:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 99243,50 дол. США, з 06.05.2017 по 12.09.2017 на 130 днів;

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 65647,08 дол. США, з 11.05.2017 по 12.09.2017 на 125 дні;

6) згідно договору від 28.10.2016 №SFM-2810 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 289144,07 дол. США, з 01.04.2017 по 12.09.2017 на 165 дні;

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 29465,19 дол. США, з 06.04.2017 по 12.09.2017 на 160 дні;

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 68139,93 дол. США, з 11.04.2017 по 12.09.2017 на 155 днів;

7) згідно договору від 01.11.2016 №SFM-0111.2 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 1114996,00 дол. США, з 20.04.2017 по 12.09.2017 на 146 днів;

8) згідно договору від 21.10.2016 №SFO-2110.2 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 320000,00 дол. США, з 11.03.2017 по 05.04.2017 на 26 днів;

- прострочено зарахування валютної виручки в сумі 260 000,00 дол. США, з 11.03.2017 по 12.09.2017 на 186 днів.

На підставі висновків акту перевірки Офісом великих платників податків ДФС було прийняте податкове повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем "пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства" у розмірі 31614945,30 грн. (том ІІ, а.с.68).

Судом встановлено, що позивач, не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаного рішення контролюючого органу, звернувся до Державної фіскальної служби України зі скаргою, в якій просив його скасувати (том ІІ, а.с.70-74).

За результатами розгляду вказаної скарги Державною фіскальною службою України було прийнято рішення від 28.12.2017 №31820/6/99-99-11-02-02-25, яким податкове повідомлення-рішення від 25.10.2017 № залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення (том ІІ, а.с.75-81).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання їх протиправними та скасування.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених контролюючим органом в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 07.08.2018 № та від 01.11.2018 №, суд зазначає наступне.

Як вбачається з Акту перевірки від 12.07.2018 №2102/28-10-14-02/32294926 та визнається сторонами, грошове зобов`язання оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 07.08.2018 № позивачу було визначено у зв`язку з несвоєчасним надходженням валютної виручки від нерезидентів Lanzo Trade LP, Blumbaltic OU, а саме:

1) згідно договору від 06.10.2016 №EZ-06/10-16 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 144875,80 дол. США на 445 днів;

2) згідно договору від 15.11.2016 №EZ-15/11-16 з нерезидентом компанією Blumbaltic OU:

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 213623,55 дол. США на 395 днів;

3) згідно договору від 01.11.2016 №SFM-0111 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 53140,36 дол. США на 442 дні;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 158535,01 дол. США на 437 днів;

4) згідно договору від 21.11.2016 №SFM-2111 з нерезидентом компанією Blumbaltic OU:

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 99243,50 дол. США на 412 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 65647,08 дол. США на 407 днів;

5) згідно договору від 28.10.2016 №SFM-2810 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 289144,07 дол. США на 447 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 29465,19 дол. США на 442 дні;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 68139,93 дол. США на 437 днів;

6) згідно договору від 21.10.2016 №SFО-2110.2 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 260000,00 дол. США на 468 днів.

З Акту перевірки від 08.10.2018 №2890/28-10-14-02/32294926 та визнається сторонами, грошове зобов`язання оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 01.11.2018 № позивачу було визначено у зв`язку з несвоєчасним надходженням валютної виручки від нерезидентів Lanzo Trade LP, Blumbaltic OU, а саме:

1) згідно договору від 01.10.2016 №SFО-0111.2 з нерезидентом компанією Blumbaltic OU:

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1114996,00 дол. США на 224 дні;

2) згідно договору від 21.10.2016 №SFО-2110.1 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP:

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 2224415,12 дол. США на 353 дні.

Фактичні обставини проведення розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами з нерезидентами Lanzo Trade LP, Blumbaltic OU, а також факт і кількість днів прострочення зарахування валютної виручки за поставлені вказаним нерезидентам товари, що викладені у висновках Акта перевірки, визнаються сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Беручи до уваги, що вказані акти перевірок, позовна заява, заяви про збільшення позовних вимог, відзив на позовну заяву та усні пояснення учасників справи повністю узгоджуються між собою у частині моменту зарахування валютної виручки на рахунки позивача за зовнішньоекономічними контрактами з нерезидентами Lanzo Trade LP, Blumbaltic OU та кількість днів прострочення визнається позивачем, суд вважає вказані обставини доведеними.

Правове регулювання розрахунків в іноземній валюті здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Частиною першою статті 2 вказаного Закону визначено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Водночас, ч.ч. 3, 5 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" обумовлено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що визначальним фактором для нарахування пені є власне порушення резидентами передбачених Законом та/або постановою правління Національного банку України строків при здійсненні імпортних операцій на умовах відстрочення поставки. Проте, зазначені строки зупиняються і пеня за їх порушення за цей період не нараховується у випадку звернення резидента з позовом до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.12.2018 по справі №821/81/16 та від 11.03.2019 по справі №826/7409/16.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що у зв`язку з не оплатою покупцями за договором від 06.10.2016 №ЕZ-06/10-16 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP (Великобританія), договором від 15.11.2016 №ЕZ-15/11-16 з нерезидентом компанією Blumbaltic OU (Естонія), договором від 01.11.2016 №SFМ-0111 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP (Великобританія), договором від 21.11.2016 №SFМ-2111 з нерезидентом компанією Blumbaltic OU (Естонія), договором від 28.10.2016 №SFМ-2810 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP (Великобританія), договором від 21.10.2016 №SFО-2110.2 з нерезидентом компанією Lanzo Trade LP (Великобританія), позивачем було ініційовано вирішення спорів арбітражним (третейським) судом за процедурою "ad hoc" (спеціально створеним судом для вирішення конкретного спору).

Такий порядок вирішення спорів передбачений, зокрема, додатковими угодами до вказаних вище договорів, а саме, що сторони погоджуються на вирішення спору третейським судом створеним за процедурою ad hoc відповідно до Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж".

Судом встановлено, що позовні заяви були подані до дати закінчення строків повернення валютної виручки, що відображено в Актах перевірок, крім того, рішеннями арбітражного суду позови ТОВ "Фоззі-Фуд" було задоволено в повному обсязі, що також відображено в Актах перевірок.

Обґрунтовуючи правомірність застосування до позивача штрафних санкцій податковий орган посилається виключно на те, що третейський суд створений за процедурою ad hoc не є належним судом у розумінні ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Надаючи оцінку доводам податкового органу, суд дійшов висновку про наступне.

Так, Указом від 25.01.1963 Президія Верховної Ради ратифікувала Європейську конвенцію про зовнішньоторговельний арбітраж, яка передбачає вирішення спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж Ad Hoc), так і постійно діючими арбітражними органами.

Положеннями статті 4 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено право сторін арбітражної угоди на власний розсуд, зокрема, призначати арбітрів або встановлювати, у разі виникнення якої-небудь суперечки, методи їх призначення; встановлювати місцезнаходження арбітражного суду; встановлювати правила процедури, яких повинні дотримуватися арбітри.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" від 24.02.1994 №4002-XII (далі - Закон №4002-ХІІ) передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема, спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

Статтею 2 Закону №4002-ХІІ визначено, що для цілей цього Закону:

"арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки №1 і №2 до цього Закону); "третейський суд" - одноособовий арбітр або колегія арбітрів; "суд" - відповідний орган судової системи держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону №4002-ХІІ цей Закон не зачіпає дії будь-якого іншого закону України, в силу якого певні спори не можуть передаватися до арбітражу або можуть бути передані до арбітражу тільки згідно з положеннями іншими, ніж ті, що є в цьому Законі.

Отже, під судом, переліченим у статті 4 Закону №185/94-ВР, слід розуміти відповідний орган судової системи держави, зокрема, створений відповідно до Розділу VІІІ Конституції України, закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону №1402-VIII від 02.06.2016), або Міжнародний комерційний арбітражний суд чи Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті України або інший арбітраж (третейський суд), створений у відповідності до положень Закону №4002-ХІІ.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12.06.2018 по справі №820/5238/17.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, в той час як предметом справи №820/5238/17, так і предметом даної справи є дослідження наявності підстав для звільнення від відповідальності, передбаченої ст. 4 Закону №185/94-ВР.

Таким чином, за сукупності встановлених обставин та врахувавши вищенаведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що з урахуванням вимог ст. 4 Закону №185/94-ВР позивач не порушив строки граничних розрахунків за поставку товару, оскільки звернувся до третейського суду Ad Hoc, який є судом, створеним на підставі положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" та має компетенцію приймати арбітражне рішення відповідно до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", що має наслідком звільнення його від відповідальності за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 07.08.2018 № та від 01.11.2018 № підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених контролюючим органом в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 06.07.2018 № та від 06.07.2018 №, суд зазначає наступне.

З Акту перевірки від 06.06.2018 №1657/28-10-14-01/32294926 та визнається сторонами, грошове зобов`язання оспорюваним податковим повідомленням-рішенням від 06.07.2018 № позивачу було визначено у зв`язку з несвоєчасним надходженням валютної виручки від нерезидентів Lanzo Trade LP та ООО "Крымторг-С", а саме:

1) згідно договору від 01.01.2015 року №15-ОО-15 з нерезидентом ООО "Крымторг-С":

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1337082,97 рос. руб., з 02.05.2015 - 28.09.2015 на 516 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.05.2015 - 28.09.2015 на 488 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.06.2015 - 28.09.2016 на 457 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 829757,63 рос. руб., з 30.07.2015 - 28.09.2016 на 427 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 583283,77 рос. руб., з 30.07.2015 - 28.09.2016 на 427 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.08.2015 - 28.09.2016 на 396 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 339761,54 рос. руб., з 29.09.2015 - 29.09.2016 на 366 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 441240,81 рос. руб., з 29.09.2015 - 28.09.2016 на 366 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 632039,05 рос. руб., з 29.09.2015 - 28.09.2016 на 367 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.10.2015 - 29.09.2016 на 336 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 82696,65 рос. руб., з 30.11.2015 - 29.09.2016 на 305 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 128102,17 рос. руб., з 30.11.2015 - 29.09.2016 на 305 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1202242,58 рос. руб., з 30.11.2015 - 29.09.2016 на 306 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.12.2015 - 30.09.2016 на 276 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.01.2015 - 30.09.2016 на 245 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 01.03.2016 - 30.09.2016 на 215 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 30.03.2016 - 30.09.2016 на 184 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1413041,40 рос. руб., з 31.04.2016 - 30.09.2016 на 153 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 2023897,67 рос. руб., з 30.05.2016 - 30.09.2016 на 124 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 2009393,56 рос. руб., з 30.06.2016 - 30.09.2016 на 93 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1947683,74 рос. руб., з 29.08.2016 - 30.09.2016 на 33 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 256617,35 рос. руб., з 29.09.2016 - 30.09.2016 на 2 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1252604,98 рос. руб., з 29.09.2016 - 12.10.2016 на 12 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 92207,18 рос. руб., з 29.09.2016 - 17.11.2016 на 36 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1160397,80 рос. руб., з 28.10.2016 - 22.12.2016 на 20 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 412735,22 рос. руб., з 29.10.2016 - 17.11.2016 на 35 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 767984,11 рос. руб., з 29.11.2016 - 22.12.2016 на 24 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 805148,91 рос. руб., з 29.11.2016 - 17.01.2017 на 26 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 375570,42 рос. руб., з 30.12.2016 - 17.01.2017 на 19 днів;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 1179345,35 рос. руб., з 30.12.2016 - 09.02.2017 на 23 дня;

- протерміновано надходження товарів (повернення коштів) в сумі 10840,46 рос. руб., з 30.12.2016 - 10.03.2017 на 29 днів;

2) згідно договору від 21.10.2016 №SFO-2110.1 з нерезидентом Lanzo Trade LP (Великобританія):

- не надходження коштів в сумі 2224415,12 дол. США, з 01.04.2017 - 30.06.2017 на 91 день.

Також, з Акту перевірки від 06.06.2018 №1657/28-10-14-01/32294926 вбачається, перевіркою було встановлено порушення позивачем вимог пункту 1 статті 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", а саме не подано до податкових органів та регіонального відділення НБУ Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України, не задекларовано протерміновану дебіторську заборгованість у Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належить резиденту України станом на 01.01.2016 на суму 12641414,07 рос. рублів, на 01.04.2016 на суму 16880538,27 рос. рублів, на 01.07.2016 на суму 22326870,90 рос. рублів, на 01.10.2016 на суму 1344812,16 рос. рублів, на 01.01.2017 на суму 2370905,14 рос. рублів, з нерезидентом ООО "Крымторг-С", та станом на 01.04.2017 на суму 2224415,12 дол. США з нерезидентом Lanzo Trade LP (Великобританія).

Фактичні обставини проведення розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами з нерезидентами Lanzo Trade LP, ООО "Крымторг-С", а також факт і кількість днів прострочення зарахування валютної виручки за поставлені вказаним нерезидентам товари, що викладені у висновках Акта перевірки, визнаються сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Беручи до уваги, що вказані акти перевірок, позовна заява, заяви про збільшення позовних вимог, відзив на позовну заяву та усні пояснення учасників справи повністю узгоджуються між собою у частині моменту зарахування валютної виручки на рахунки позивача за зовнішньоекономічними контрактами з нерезидентами Lanzo Trade LP, ООО "Крымторг-С" та кількість днів прострочення визнається позивачем, суд вважає вказані обставини доведеними.

Водночас, вирішуючи питання чи правомірно визначено позивачу штрафні санкції за порушення термінів розрахунків у сері ЗЕД за невиконання зобов`язань, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору від 01.01.2015 №15-00-15 з нерезидентом ООО "Крымторг-С", ООО "Крымторг-С" має місцезнаходження на території ВЕЗ "Крим" за адресою: Республіка Крим, м. Сімферополь, вул. Севастопольска, 47.

Відповідно до статей 1 та 13 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15 квітня 2014 року №1207-VII (надалі - Закон №1207-VII) тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території визначаються законом.

Закон України "Про створення вільної економічної зони "Крим" та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України" від 12 серпня 2014 року №1636-VII (надалі - Закон №1636-VII) є спеціальним законом, що визначає особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України згідно із статтею 13 Закону №1207-VII.

Відповідно до статті 1 Закону №1636-VII вільна економічна зона "Крим" запроваджується у межах двох адміністративно-територіальних одиниць України: Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про загальні засади створення і функціонування спеціальних (вільних) економічних зон" від 13 жовтня 1992 року №2673-ХІІ, зі змінами та доповненнями, спеціальна (вільна) економічна зона являє собою частину території України, на якій встановлюються і діють спеціальний правовий режим економічної діяльності та порядок застосування і дії законодавства України. На території спеціальної (вільної) економічної зони запроваджуються пільгові митні, валютно-фінансові, податкові та інші умови економічної діяльності національних та іноземних юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Декрету №15-93 із змінами та доповненнями, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України. Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що обов`язок декларування валютних цінностей виникає у разі, якщо валютні цінності та інше майно резидентів, перебуває за межами України.

Разом із тим, як вбачається з долучених до матеріалів адміністративної справи доказів та не заперечується сторонами, грошові активи (валютні цінності), стосовно належного декларування яких і виник даний спір, відповідно до укладених договорів та документів щодо господарської діяльності між ТОВ "Фоззі-Фуд" з одного боку та ООО "Крымторг-С" з іншого, перебувають на території України, в силу Закону №1207-VII.

На підставі викладеного суд вважає, що ТОВ "Фоззі-Фуд" не допущено порушень вимог ст. 1 Закону України від 23.09.1994 №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" (зі змінами та доповненнями) та п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" із змінами та доповненнями, по контрагенту "Крымторг-С".

Стосовно висновків контролюючого органу про несвоєчасне надходження валютної виручки від нерезидента Lanzo Trade LP згідно договору від 21.10.2016 №SFO-2110.1 в сумі 2224415,12 дол. США, з 01.04.2017 - 30.06.2017 на 91 день, суд зазначає наступне.

Правове регулювання розрахунків в іноземній валюті здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Частиною першою статті 2 вказаного Закону визначено, що імпортні операції резидентів, які здійснюються на умовах відстрочення поставки, в разі, коли таке відстрочення перевищує 180 календарних днів з моменту здійснення авансового платежу або виставлення векселя на користь постачальника продукції (робіт, послуг), що імпортується, потребують висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Водночас, ч.ч. 3, 5 ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" обумовлено, що у разі прийняття до розгляду судом, Міжнародним комерційним арбітражним судом чи Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, яка виникла внаслідок недотримання нерезидентом строків, передбачених експортно-імпортними контрактами, строки, передбачені статтями 1 і 2 цього Закону або встановлені Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, зупиняються і пеня за їх порушення в цей період не сплачується.

У разі прийняття судом рішення про задоволення позову пеня за порушення строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, не сплачується з дати прийняття позову до розгляду судом.

Отже, з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства вбачається, що визначальним фактором для нарахування пені є власне порушення резидентами передбачених Законом та/або постановою правління Національного банку України строків при здійсненні імпортних операцій на умовах відстрочення поставки. Проте, зазначені строки зупиняються і пеня за їх порушення за цей період не нараховується у випадку звернення резидента з позовом до суду, Міжнародного комерційного арбітражного суду чи Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті України.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.12.2018 по справі №821/81/16 та від 11.03.2019 по справі №826/7409/16.

Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що 21.10.2016 між позивачем та компанією Lanzo Trade LP був укладений контракт №SFO-2110.1 на поставку товару у кількості та на суму, обумовлену в контракті.

На виконання умов контракту позивач здійснив поставку товару у вказаний в контракті строк, що підтверджується відповідними документами.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Компанія Lanzo Trade LP товар за вищевказаним контрактом прийняла, однак своєчасно його не оплатила у повному обсязі, тобто свої обов`язки за контрактом поставки не виконала.

Зі змісту третейської угоди від 28.02.2017 та третейського застереження в вищезазначеному контракті вбачається, що третейському суду підвідомчі всі спори між позивачем та компанією Lanzo Trade LP, які можуть виникати у зв`язку з укладенням, тлумаченням, зміною, виконанням, визнання недійсним і розірванням контракту.

Отже, аналізуючи викладені вище обставини, позивач звернувся до третейського суду з вимогою стягнення з компанії Lanzo Trade LP на користь ТОВ "Фоззі-Фуд" заборгованості по вищезазначеному контракту.

Судом встановлено, що позовна заява була подана до дати закінчення строків повернення валютної виручки, що відображено в Акті перевірки.

Обґрунтовуючи правомірність застосування до позивача штрафних санкцій податковий орган посилається виключно на те, що третейський суд створений за процедурою ad hoc не є належним судом у розумінні ст. 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Надаючи оцінку доводам податкового органу, суд дійшов висновку про наступне.

Так, Указом від 25.01.1963 Президія Верховної Ради ратифікувала Європейську конвенцію про зовнішньоторговельний арбітраж, яка передбачає вирішення спорів як арбітрами, призначеними по кожній окремій справі (арбітраж Ad Hoc), так і постійно діючими арбітражними органами.

Положеннями статті 4 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж передбачено право сторін арбітражної угоди на власний розсуд, зокрема, призначати арбітрів або встановлювати, у разі виникнення якої-небудь суперечки, методи їх призначення; встановлювати місцезнаходження арбітражного суду; встановлювати правила процедури, яких повинні дотримуватися арбітри.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" від 24.02.1994 №4002-XII (далі - Закон №4002-ХІІ) передбачено, що до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися, зокрема, спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв`язків, якщо комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном.

Статтею 2 Закону №4002-ХІІ визначено, що для цілей цього Закону:

"арбітраж" - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України (додатки №1 і №2 до цього Закону); "третейський суд" - одноособовий арбітр або колегія арбітрів; "суд" - відповідний орган судової системи держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону №4002-ХІІ цей Закон не зачіпає дії будь-якого іншого закону України, в силу якого певні спори не можуть передаватися до арбітражу або можуть бути передані до арбітражу тільки згідно з положеннями іншими, ніж ті, що є в цьому Законі.

Отже, під судом, переліченим у статті 4 Закону №185/94-ВР, слід розуміти відповідний орган судової системи держави, зокрема, створений відповідно до Розділу VІІІ Конституції України, закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону №1402-VIII від 02.06.2016), або Міжнародний комерційний арбітражний суд чи Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті України або інший арбітраж (третейський суд), створений у відповідності до положень Закону №4002-ХІІ.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 12.06.2018 по справі №820/5238/17.

У відповідності до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, в той час як предметом справи №820/5238/17, так і предметом даної справи є дослідження наявності підстав для звільнення від відповідальності, передбаченої ст. 4 Закону №185/94-ВР.

Таким чином, за сукупності встановлених обставин та врахувавши вищенаведені норми матеріального права, суд приходить до висновку, що з урахуванням вимог ст. 4 Закону №185/94-ВР позивач не порушив строки граничних розрахунків за поставку товару, оскільки звернувся до третейського суду Ad Hoc, який є судом, створеним на підставі положень Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" та має компетенцію приймати арбітражне рішення відповідно до Розділу VІ Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж", що має наслідком звільнення його від відповідальності за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 06.07.2018 № та від 06.07.2018 № підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 25.10.2017 №, суд зазначає наступне.

Як вбачається з заяви про збільшення позовних вимог, в обґрунтування неправомірності вказаного податкового повідомлення рішення позивач зазначив, що у відповідача відсутні повноваження щодо прийняття вказаного податкового повідомлення-рішення з підстав того, що відповідач не є органом доходів і зборів у розумінні Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", а також з урахуванням того, що відповідач для стягнення суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення валютного законодавства повинен був скористатися іншим порядком стягнення штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), що встановлений законодавством.

Перевіряючи такі доводи позивача, суд звертає увагу на наступне.

Абзацом 2 пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Відповідно до п.п.19-1.1.4 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Положеннями п.п.19-1.1.34 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином, аналіз вищевказаних норм свідчить про те, що на контролюючі органи покладено обов`язок здійснювати контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті, застосовувати та своєчасно стягувати суми передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення валютного законодавства.

У свою чергу контролюючий орган виніс податкове повідомлення рішення № від 25.10.2017, яким по суті замість стягнення передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення валютного законодавства встановив ТОВ "Фоззі-Фуд" податкове зобов`язання зі сплати пені за порушення валютного законодавства.

Вказані вище дії контролюючого органу є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, про що зазначив Верховний суд України у своїй постанові від 07.02.2012 у справі № 21-904во10. Зокрема він вказує, що "...ДПІ правильно застосувала до позивача штрафні (фінансові) санкції, але при прийнятті оспорюваного податкового повідомлення-рішення безпідставно визначила суму штрафної (фінансової) санкції сумою податкового зобов`язання позивача".

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 27.02.2018 у справі №802/1619/13-а також підтримав вищевказаний правовий висновок Верховного суду України.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у відповідача були відсутні повноваження виносити податкове повідомлення рішення № від 25.10.2017, оскільки відповідач по суті встановлює ТОВ "Фоззі-Фуд" податкове зобов`язання зі сплати пені за порушення валютного законодавства. Натомість Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби України для стягнення суми передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення валютного законодавства повинен був скористатися іншим порядком стягнення штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), що встановлений законодавством.

Також слід зазначити, що у відповідача були відсутні повноваження виносити податкове повідомлення рішення № від 25.10.2017, оскільки він не є органом доходів і зборів в розумінні Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Відповідно до абз. 6 ст. 4 Законі №185/94-ВР органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

На момент виникнення спірних правовідносин діяв Податковий кодекс України у редакції від 07.09.2017, який не містив визначення поняття орган доходів і зборів. Натомість визначення поняття органу доходів і зборів міститься в Митному кодексі України (далі - МК України), який відповідно до положень п. 3.1 ст. 3 ПК України є складовою частиною податкового законодавства України.

Відповідно до п. 34-1 ч. 1 ст. 4 МК України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Частиною 1 статті 545 МК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, спрямовує, координує та контролює діяльність митниць, здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, в межах своїх повноважень видає накази, організує та контролює їх виконання.

Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство фінансів України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375, Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку та аудиту, випуску і проведення лотерей, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного внутрішнього фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, забезпечує формування державної політики у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності та забезпечує формування та реалізацію єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

Згідно з п. 1 Положення про Державну фіскальну службу України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Таким чином, суд вважає, що у Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України відсутні правові підстави виносити податкове повідомлення рішення № від 25.10.2017, оскільки він не є органом доходів і зборів в розумінні Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Також слід зазначити, що вказані вище обставини вказують на невідповідності між положеннями Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та положеннями Податкового кодексу України, що вказує на можливість неоднозначного (множинного) трактування нормативно-правових актів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України передбачено, що презумпція правомірності рішень платника податку застосовується у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно- правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 25.10.2017 № підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а позовні вимоги у цій частині - задоволенню.

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

На переконання суду, питання, які можуть вплинути на результат розгляду даної справи, судом було розглянуто та надано їм оцінку у повній мірі.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 616700,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 30.10.2018 №4795919 на суму 100000,00 грн., від 21.11.2018 №4841520 на суму 198154,62 грн. та від 21.11.2018 №4841519 на суму 318545,38 грн.

Відтак, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору на суму 616700,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Офісу великих платників податків Державної податкової служби.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242 - 246, 249, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 07.08.2018 №, від 01.11.2018 №, від 25.10.2017 №, від 06.07.2018 № та від 06.07.2018 №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд" () сплачений судовий збір у розмірі 616700 (шістсот шістнадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної податкової служби ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 05 травня 2021 р.