Справа № 440/4067/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 р.Справа № 440/4067/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 05.07.21 року по справі № 440/4067/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРОЛІЯ"

до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

про скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укролія" звернулось до суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, у якому позивач просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.02.2021 №1 про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларованої на рахунок платника у банку, за жовтень 2020 року у розмірі 492152,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 246067,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки ТОВ "Укролія" правомірно відображено в обліку формування собівартості виготовленої продукції із врахуванням сировинних втрат, внаслідок чого відсутні підстави для нарахування податкових зобов`язань на такі втрати. За твердженням позивача, висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях податкових ревізорів-інспекторів, а не на підставі аналізу фінансово-господарської діяльності платника податку і первинних документів, що у повному обсязі надавалися під час проведення перевірки.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про скасування податкового повідомлення-рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків ДПС від 22 лютого 2021 року №1.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укролія" судові витрати у розмірі 11073,29 грн (одинадцять тисяч сімдесят три гривні двадцять дев`ять копійок).

Не погодившись з вказаним рішенням, Офісом великих платників податків ДПС, подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Полтавського окружного адміністртаивного суду від 05.07.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги, відповідач зазначає, що позивач безпідставно відніс до сировинних втрат показники зменшення ваги насіння соняшника, використаного для виробництва олії, оскільки до передачі такого насіння безпосередньо у виробництво відбувались його сушіння та очистка на підставі договору від 27.08.2020 №1/2020, укладеного з ТДВ "Укроліяпродукт". Можливості самостійного визначення суб`єктами господарювання додаткових норм природного убутку продукції при розрахунку сум податку на додану вартість Податковим кодексом України не передбачено. А оскільки за змістом наданих до перевірки документів сировину (соняшник) втрачено, така сировина не може бути використана у подальших (дохідних) операціях підприємства, пов`язаних із господарською діяльністю, а отже підлягає оподаткуванню відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ТОВ "Укролія" () зареєстроване як юридична особа 25.06.2001 та взяте на облік в органах державної податкової служби як платника податків, є платником податку на додану вартість, що не оспорюється сторонами.

Офісом великих платників податків ДПС проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Укролія", результати якої оформлені актом від 19.01.2021 №6/28-10-04-01-03/31577685, яким зафіксовано порушення ТОВ "Укролія" вимог пункту 198.5 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення сум, які підлягають бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за жовтень 2020 року на суму 492152,00 грн; пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної на суму товарів, що не призначаються для використання в господарській діяльності на загальну суму ПДВ 492152,00 грн.

Листом Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків заперечення платника податків на акт перевірки відхилені.

На підставі акта перевірки Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків 22.02.2021 сформовано податкове повідомлення рішення №1 про зменшення суми бюджетного відшкодування ПДВ за жовтень 2020 року у розмірі 492152,00 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 246067,00 грн.

Не погодившись з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відповідно до підпунктів 16.1.2, 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1 статті 36 ПК України).

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

У силу пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку, зокрема, з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

За змістом пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України зазначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV (далі - Закон №996-XIV) бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; внутрішньогосподарський (управлінський) облік - система збору, обробки та підготовки інформації про діяльність підприємства для внутрішніх користувачів у процесі управління підприємством; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; фінансова звітність - звітність, що містить інформацію про фінансовий стан та результати діяльності підприємства; витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи - збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону №996-XIV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, гуртуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судовим розглядом встановлено, що 27.08.2020 між ТДВ "Укроліяпродукт" (зерновий склад) та ТОВ "Укролія" (поклажодавець) укладено договір №1/2020 про надання послуг по сушці, очистці, зберіганню та відвантаженню сільськогосподарської продукції, за умовами якого поклажодавець зобов`язувався передати насіння соняшника в асортименті та сої за фізичною вагою та фактичною якістю на зерновий склад, який зобов`язувався прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і у встановлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Крім того, між ТОВ "Укролія" (як замовником) та ТДВ "Укроліяпродукт" (як підрядником) укладено договір підряду від 01.10.2020 №2, за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на власний ризик виконати відповідно до умов договору роботу, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу та оплатити її. Предметом підряду (результатом виконаних робіт за договором) є переробка насіння соняшнику та насіння соняшнику високоолеїнового, що належить замовнику та, як наслідок, виробництво олії соняшникової нерафінованої пресованої, олії високоолеїнової соняшникової нерафінованої пресованої, макухи соняшникової, макухи високоолеїнової соняшникової, лушпиння соняшникового, фузу (за наявності).

Залученою до матеріалів справи копією акта виконання робіт (надання послуг) від 31.10.2020 №972 підтверджено, що за жовтень 2020 року ТДВ "Укроліяпродукт" перероблено насіння соняшника кількістю 11589168 кг.

Відомості про передачу сировини (насіння соняшника та насіння соняшника високоолеїнового) за жовтень 2020 року наведені у реєстрі, наявному в матеріалах справи.

31 жовтня 2020 року між сторонами договору підписано акт на приймання до переробки давальницького олійного насіння і на видачу належної олієпродукції, за змістом якого на виконання умов договору від 01.10.2020 №2 підрядник переробив у жовтні 2020 року насіння соняшника високоолеїнового кількістю 7180202 кг, олійність - 42,15%, засміченість - 2,96%, волога - 6,6%; замовнику належить готова продукція за жовтень 2020 року: олія соняшникова нерафінована високоолеїнова - 2276012 кг, макуха високоолеїнова - 3451661 кг, лушпиння соняшникове - 1308951 кг.

Крім того, 31.10.2020 між сторонами договору підписано акт на приймання до переробки давальницького олійного насіння і на видачу належної олієпродукції, за змістом якого на виконання умов договору від 01.10.2020 №2 підрядник переробив у жовтні 2020 року насіння соняшника кількістю 4408966 кг, олійність - 42,37%, засміченість - 2,86%, волога - 6,92%; замовнику належить готова продукція за жовтень 2020 року: олія соняшникова нерафінована - 1417483 кг, макуха - 2093671 кг, лушпиння соняшникове - 803314 кг.

До матеріалів справи залучені копії актів-розрахунків виходу готової продукції відносно якісних показників переробленої сировини, зі змісту яких слідує, що внаслідок переробки соняшника та виробництва олії соняшникової нерафінованої сировинні втрати (втрата вологи в процесі виробництва) склали 2,14%, а при переробці соняшника високоолеїнового та виробництві олії соняшникової нерафінованої високоолеїнової сировинні втрати (втрата вологи в процесі виробництва) склали 2,00%.

За результатами податкової перевірки відповідачем не визнані задекларовані ТОВ "Укролія" сировинні втрати у процесі виробництва олії соняшникової, оскільки, за його твердженням, на підставі договору від 27.08.2020 №1/2020 ТДВ "Укроліяпродукт" мало здійснити сушіння та очистку насіння соняшника, а тому зменшення ваги насіння за рахунок зміни вологості та сміттєвої домішки відбулось внаслідок виконання умов саме цього договору, а не договору від 01.10.2020 №2 про переробку насіння соняшника.

Як наслідок, контролюючий орган вважав, що вищезазначені втрати сировини є об`єктом нарахування податкових зобов`язань за підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України, оскільки така сировина не призначена для використання у господарській діяльності позивача.

Таким чином, на думку відповідача, ТОВ "Укролія" порушило вимоги податкового законодавства, оскільки не склало та не зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну на сировинні втрати під час переробки насіння соняшника за договором підряду від 01.10.2020 №2 на загальну суму ПДВ 492152,00 грн, що призвело до заниження суми нарахованих податкових зобов`язань за операціями, що оподатковуються за основною ставкою, на суму ПДВ 492152,00 грн.

Надаючи правову оцінку наведеним вище доводам контролюючого органу, колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Міністерства аграрної політики України від 11.09.2009 №656 затверджено Порядок обліку сировини, матеріалів та готової продукції на підприємствах олійно-жирової галузі (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку ним визначено організацію та ведення первинного обліку олійно-жировими підприємствами, їх структурними підрозділами, іншими виробництвами незалежно від форм власності і господарювання, що здійснюють переробку олійної і жирової сировини та виробляють олію, маргаринову продукцію, майонез та соуси з використанням олій, миловарну продукцію та інші види олійно-жирової продукції.

У Додатку 27 до Порядку наведена форма Виробничого звіту олієзаводу (Форма 23), що складається за результатами переробляння олійної культури і відображає повну інформацію щодо кількісних та якісних показників сировини та отриманої готової продукції, в тому числі, кількісні показники виходу: олії, шроту (макухи), лушпиння, сировинні втрати.

Пунктом 2.25 Порядку зазначено, що терміни "загальні втрати", "втрати олії в шроті (макусі) лушпинні" буквально не відповідають цим поняттям. Втрати олії в шроті (макусі), втрати олії в лушпинні є тією частиною олії, яка не витягується (а не втрачається) з насіння. До втрат як таких належать невраховані втрати. "Сировинні втрати" показують зміну ваги насіння за рахунок зменшення вмісту сміття і вологи в процесі виробництва. Наведені терміни міцно ввійшли в практику олійно-жирової галузі, і тому, незважаючи на їх умовність, вони зберігаються і в цьому Порядку.

Таким чином, сировинні втрати є тією частиною сировини і матеріалів, яка безповоротно втрачається в процесі отримання цільового продукту.

Пунктом 12.8 Порядку встановлено, що облік давальницької сировини в складах і у виробництві здійснюється в тому самому порядку, що і облік купованої (власної) сировини. Витрати давальницької сировини на виробництво визначаються з урахуванням природного убутку, втрат, відходів, передбачених технічними умовами і іншими нормативними документами, а також з урахуванням утворення фузів.

При прийомі, зберіганні та переробці сировина повинна відповідати певним критеріям, а саме не повинна бути більшою чи нижчою показників, зазначених в ДСТУ (вологість, домішки, засміченість), в результаті чого ТДВ "Укроліяпродукт" можуть бути надані відповідні послуги по доробленню сировини до даних показників, випадки надання яких визначені вищевказаним договором на переробку давальницької сировини.

При цьому, величина технологічних відходів і втрат обумовлена технічним рівнем технологічного обладнання та якісними характеристиками матеріальних ресурсів.

Отже, при здійсненні виробничого процесу переробки давальницької сировини існують й інші втрати, які не можуть контролюватись позивачем та пов`язані виключно з виробничим процесом перероблення сировини.

Наявність таких втрат відображається переробним підприємством - ТДВ "Укроліяпродукт" у відповідному Виробничому звіті (Форма № 23).

Щодо складу та утворення сировинних втрат, колегією суддів встановлено, що показник сировинних втрат розрахований відповідно до вимог Порядку як різниця між кількістю фактично переробленого насіння та виходами олії, макухи, лушпиння у відсотках до переробленого насіння соняшника. Кількість сировинних втрат залежить від якісних показників (вологи) вихідної сировини (насіння соняшника - волога 6,6%) та вихідної продукції (волога макухи, волога лушпиння), технологічного процесу. Сировинні втрати - це втрати вологи та летних речовин у процесі виробництва за рахунок дії високих температур. В умовах технологічного процесу переробки насіння соняшника ТДВ "Укроліяпродукт" сировинні втрати утворюються на таких технологічних стадіях: теплова обробка м`ятки (отримання мезги), охолодження макухи, зв`язана волога, яка виводиться з макухою та лушпинням.

Зі змісту Звіту про дослідну роботу Українського науково-дослідного інституту олій та жирів від 02.06.2020 з`ясовано, що величина сировинних витрат не є постійною величиною, вона змінюється в залежності від якості вхідної сировини, напівфабрикатів та готової продукції, якості пари та інших технологічних параметрів, але у виробничих умовах ТДВ "Укроліяпродукт" сировинні втрати не мають перевищувати граничний нормативний показник. За результатами виконаних досліджень та виконаних розрахунків рекомендовані для використання у виробничих умовах ТДВ "Укроліяпродукт" наступні гранично допустимі норми сировинних втрат: сировинні втрати при переробці насіння соняшнику і виробництві пресової олії - 3,0 % до кількості переробленого насіння соняшнику; сировинні втрати при виробництві екстраційної олії - 0,3 % до кількості переробленого насіння соняшнику.

Колегія суддів зазначає, що доводи відповідача щодо невизнання сировинних втрат за результатами переробки насіння соняшника фактично зводяться до того, що безпосередньо до початку переробки такого насіння на виконання умов договору підряду від 01.10.2020 №2 ТДВ "Укроліяпродукт" мало виконати сушіння та очищення сировини на підставі договору від 27.08.2020 №1/2020, що, на переконання відповідача, виключало можливість утворення сировинних втрат при виробництві олії соняшникової у вигляді втрати вологи в процесі виробництва.

Проте колегія суддів вказані доводи відхиляє, оскільки вони є виключно припущенням контролюючого органу.

Поряд із цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що у ході виконання ТДВ "Укроліяпродукт" договору підряду від 01.10.2020 №2 не відбулося втрати сировини (соняшнику, продукту наданого на переробку), а мав місце технологічний процес переробки насіння соняшнику з кінцевим виходом - олії, шроту (макухи) та лушпиння. При цьому, відбулися сировинні втрати, тобто ті, які безповоротньо втрачаються у процесі технологічної переробки олійної сировини.

Крім того, з актів-розрахунків виходу готової продукції встановлено, що при передачі у виробництво вологість соняшника становила 6,92%, а соняшника високоолеїнового - 6,60%, тоді як за умовами договору від 27.08.2020 №1/2020 базисні норми вологості соняшника та соняшника високоолеїнового, у відповідності з якими вираховується залікова (розрахункова) вага зерна, до яких доводиться продукція і проводиться плата за сушку і очистку, становить 7%.

Наведене свідчить про повне виконання ТДВ "Укроліяпродукт" умов договору від 27.08.2020 №1/2020, що однак не призводить до неможливості втрат вологи безпосередньо у ході переробки сировини на готову продукцію.

Таким чином, втрату вологи у процесі виробництва готової продукції внаслідок переробки насіння соняшника у будь якому випадку не можна розглядати як втрату сировини (насіння соняшника), що зумовлює необхідність обчислення платником податку податкових зобов`язань зі сплати ПДВ.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у діях ТОВ "Укролія" порушень податкового законодавства, передбаченого нормами підпункту "г" пункту 198.5 статті 198, пункту 201.10 пункту 201 ПК України та, як наслідок, безпідставність висновків контролюючого органу викладених в акті перевірки, який слугував підставою для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення.

Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення покладено на контролюючий орган.

Однак, відповідачем ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення таких доказів не надано.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.07.2021 по справі № 440/4067/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Курило С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 22.10.2021 року