Справа № 160/19257/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кальник В.В., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до відповідача 1 Дисциплінарної комісії приватних виконавців, відповідача 2 Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом від 21 вересня 2021 року за № 72, та наказу Міністерства юстиції України від 15 жовтня 2021 року № 3601/7, -
19.10.2021 року Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача 1 Дисциплінарної комісії приватних виконавців, відповідача 2 Міністерства юстиції України, у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом від 21 вересня 2021 року за № 72, про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 3 місяці;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 15.10.2021 року № 3601/7, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом від 21 вересня 2021 року за № 72, про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 3 місяці.
Разом з позовною заявою від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом:
- зупинення дії рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом від 21 вересня 2021 року за № 72, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 3 місяці;
- зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 15.10.2021 року № 3601/7, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом від 21 вересня 2021 року за № 72, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 3 місяці.
В обґрунтування заяви зазначено, що рішення Дисциплінарної комісії є незаконним, протиправним, упередженим та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням Конституції України та інших норм законодавства, без урахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, без урахування права на участь у процесі прийняття рішення, а відтак таким, що підлягає скасуванню. Відповідно, позивач вважає наказ Мін`юсту незаконним та протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим він звернувся з позовом до суду.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову, позивачем, з посиланням на норми Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», зокрема, зауважено, що до моменту винесення остаточного судового рішення у справі дія рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців позбавить позивача можливості здійснювати свою професійну діяльність на строк мінімум від трьох з половиною місяців, а можливо й більше (в залежності від процедури поновлення діяльності). З факту неможливості здійснення професійної діяльності протягом такого тривалого строку вбачається очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам і інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, оскільки зупинення діяльності приватного виконавця фактично позбавить його будь-яких доходів на відповідний тривалий строк, що є критичним як безпосередньо для самого приватного виконавця, так і для осіб, з якими він перебуває у трудових та господарських правовідносинах, обумовить неможливість тривалий час виконувати свій конституційний обов`язок зі сплати податків та зборів у бюджет, а також призведе до збитків внаслідок репутаційних втрат, порушення прав стягувачів у виконавчих провадженнях, які перебувають у позивача на виконанні, на вчасне та якісне виконання рішень.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення виходячи з наступного.
Заява про забезпечення позову відповідно до частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Тобто, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.
Згідно з частиною 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Таким чином, статтею 150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» Дисциплінарна комісія приватних виконавців (далі - Дисциплінарна комісія) утворюється при Міністерстві юстиції України для розгляду питань притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків.
За змістом частин 2 і 3 статті 41 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України. Про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Згідно з частинами 3 і 4 статті 42 зазначеного Закону, зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України. З дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.
Отже, внаслідок прийняття Дисциплінарною комісією приватних виконавців рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру приватних виконавців України, така особа не має права здійснювати відповідну професійну діяльність протягом установленого строку.
З матеріалів справи вбачається, що Дисциплінарною комісією приватних виконавців 21.09.2021 було розглянуто подання Міністерства юстиції України від 02.07.2020 № 1996/20.5.1/32-20 про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 . За результатами розгляду Дисциплінарною комісією прийняте рішення, оформлене протоколом від 21.09.2021 № 72, яким задоволено подання Мін`юсту про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 та застосовано до приватного виконавця дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 3 місяці. Наказом Міністерства юстиції України від 15 жовтня 2021 року № 3601/7 було введено в дію рішення Дисциплінарної комісії від 21 вересня 2021 року в частині задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 3 місяці.
Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що зупинення діяльності приватного виконавця позбавить його доходів на відповідний тривалий строк.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, для належного та ефективного ведення діяльності приватний виконавець ОСОБА_1., як самозайнята особа, використовує найману працю чотирьох фізичних осіб. Як роботодавець, відповідно, має фінансові зобов`язання з щомісячної виплати заробітної плати своїм працівникам.
Таким чином, наслідки рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців можуть порушити не лише права позивача, а й конституційне право на працю та отримання за неї грошової винагороди чотирьох працівників приватного виконавця.
Крім того, суд погоджується з наявністю обґрунтованого ризику щодо звільнення працівників приватного виконавця внаслідок неможливості подальшої виплати їм заробітної плати.
Статтею 43 Конституції України встановлено - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, приватний виконавець та троє працівників приватного виконавця мають малолітніх дітей.
Також відсутність можливості отримувати дохід шляхом здійснення професійної діяльності внаслідок дії рішення Дисциплінарної комісії, обумовить неможливість приватного виконавця тривалий час виконувати свій конституційний обов`язок зі сплати податків та зборів до бюджету як за себе, так і за своїх найманих працівників.
На сьогоднішній день заявник має значну кількість фінансових зобов`язань за діючими договорами з третіми особами, предметом яких є отримання послуг з метою забезпечення належного та ефективного ведення своєї діяльності приватного виконавця. Такі фінансові зобов`язання передбачає:
- договір оренди транспортного засобу № 01/04/21 від 01.04.2021, предметом якого є строкове платне використання позивачем транспортного засобу орендодавця для службових поїздок при виконанні своїх професійних обов`язків;
- договір оренди Нерухомого та Рухомого майна № 22/10/19-0001 від 22.10.2019, предметом якого є тимчасове платне користування позивачем частиною нежитлових приміщень (оснащені майном, зокрема рухомим), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- договір оренди Рухомого майна № 01/04/21-0001 від 01.04.2021, предметом якого є тимчасове платне користування позивачем рухомим майном згідно переліку, наведеного у договорі;
- договір про надання правової допомоги № 16/07/21 від 16.07.2021, предметом якого є отримання позивачем необхідної правової допомоги;
- договір про надання правової допомоги (правових послуг) № 01-01-21МС від 01.01.2021, предметом якого є отримання позивачем необхідної правової допомоги.
Суд погоджується із доводами позивача, що зупинення його професійної діяльності може спричинити фінансові збитки, оскільки приватний виконавець буде позбавлений можливості виконувати свої договірні зобов`язання, що у свою чергу завдаватиме шкоди іншим суб`єктам господарювання.
Також, як підтверджується даними автоматизованої системи виконавчого провадження та звіту про роботу приватного виконавця ОСОБА_1. за період з 01.01.2021 по 18.10.2021 у приватного виконавця ОСОБА_1. на примусовому виконанні перебуває 1 554 виконавчих проваджень (в т.ч. 55 зупинених), за якими стягувачами є фізичні та юридичні особи.
Відповідно до частини 5 статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», у разі зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 1-4, 6 частини першої цієї статті приватний виконавець зобов`язаний вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем.
У зазначених у цій частині випадках заміщення приватного виконавця здійснюється за погодженням із стягувачем на підставі договору, укладеного з іншим приватним виконавцем. У разі відсутності згоди стягувача приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу або відповідно до рішення стягувача передає його відповідному органу державної виконавчої служби або іншому приватному виконавцю.
Отже, внесення запису про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України матиме наслідком фактичну передачу виконавчих проваджень іншому приватному виконавцю на час дії заходу дисциплінарної відповідальності. При цьому, пошук приватного виконавця на заміщення, який готовий прийняти вказані виконавчі провадження, потребує значних зусиль з боку заявника і значного часу. Прийняття такої кількості проваджень суттєво збільшить навантаження на виконавця (ів), якому (им) будуть передані виконавчі провадження позивача. Все це незворотньо може вплинути, як на права позивача у цій справі так і на права та обов`язки сторін виконавчих проваджень, перш за все на права стягувачів на вчасне виконання виконавчих документів.
Питання поновлення діяльності приватного виконавця врегульоване статтею 43 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», відповідно до якої для поновлення діяльності приватного виконавця, зупиненої на підставі пункту 4 частини першої статті 42 цього Закону, приватний виконавець після закінчення строку зупинення його діяльності зобов`язаний скласти іспит у порядку, передбаченому статтею 33 цього Закону.
Відтак, незалежно від результату судового розгляду позовних вимог заявника, незастосування судом заходів забезпечення позову матиме наслідком додаткові зобов`язання приватного виконавця щодо виконання дій, необхідних для поновлення його діяльності.
Тому, незастосування заходів забезпечення позову у межах спірних правовідносин нівелює ефективність судового захисту з огляду на строк розгляду справи, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.
Поряд із цим, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову до його подання, суд не дає оцінки спірним рішенням: не оцінює ґрунтовність та підставність обставин їх прийняття та покладене в основу таких рішень правове обґрунтування, не перевіряє їх на відповідність критеріям, закріпленим у ст. 2 КАС України.
Суд зазначає, що ця ухвала жодним чином не встановлює законність чи протиправність оскаржуваних позивачем актів - рішення Дисциплінарної комісії та наказу Мін`юсту в цілому.
Застосовані заходи забезпечення позову відповідають предмету адміністративного позову та за змістом не є тотожними задоволенню позовних вимог, зокрема, про визнання протиправним та скасування рішення Дисциплінарної комісії та наказу Мін`юсту, оскільки безперешкодність їх виконання матиме місце у разі ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.
Вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації суб`єктом владних повноважень його функцій ані під час ані після розгляду спору по суті. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії оскаржуваних актів, є тимчасовим заходом, не вирішує спір по суті та не є втручанням у діяльність суб`єкта владних повноважень, оскільки можливість вжиття такого заходу прямо передбачена процесуальним законодавством.
Суд вважає, що застосуванням заходів забезпечення позову не буде завдано більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, а тому вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.
Дисциплінарне стягнення та його наслідки невідворотньо будуть застосовані до приватного виконавця після набрання законної сили рішенням суду у випадку відмови в задоволенні позовних вимог.
Відтак, невжиття заходів забезпечення позову задля попередження зупинення діяльності приватного виконавця, ймовірність якого перебуває у прямому зв`язку із внесенням Міністерством юстиції України запису в Єдиному реєстрі приватних виконавців про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1. на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів останнього, на захист яких подано позов, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль і витрат.
В контексті наведеного суд вважає заявлений в цій частині позивачем захід забезпечення даного позову співмірним позовним вимогам, і за встановлених судом обставин дієвим та ефективним заходом забезпечення, у зв`язку із чим вважає за необхідне задовольнити заяву Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Забезпечення позову в цій справі не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а лише спрямоване на збереження існуючого становища заявника до набрання законної сили судовим рішенням по суті спору.
На обґрунтування застосування заходу забезпечення позову позивачем до суду надані копії відповідних документів.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що забезпечення позову є не тільки гарантією виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а й засобом запобігання порушення прав.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Суд також враховує Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, відповідно до яких рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснив оцінку необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 КАС України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.
Частиною 8 статті 154 КАС України визначено, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленого протоколом від 21 вересня 2021 року за № 72, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 3 місяці.
Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 15.10.2021 року № 3601/7, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом від 21 вересня 2021 року за № 72, в частині притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення його діяльності строком на 3 місяці.
Стягувачем за цим виконавчим документом є Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код НОМЕР_1).
Боржниками за цим виконавчим документом є:
Дана ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень, строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
Суддя В.В. Кальник