Справа № 440/6607/20
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 р.Справа № 440/6607/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання - Севастьянової А.Ю.

представника відповідача - Предибайла А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2021, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 12.04.21 року по справі № 440/6607/20

за позовом Селянського (фермерського) господарства "Хортиця"

до Головного управління ДПС у Полтавській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ

Селянське (фермерське) господарство "Хортиця" (надалі - позивач, СФГ "Хортиця") звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області (надалі - ГУ ДПС у Полтавській області, відповідач), у якому просило суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.11.2020 №.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, як такого, що прийнято за відсутності встановлення відповідачем під час перевірки факту зберігання позивачем пального в місцях, на які не отримано відповідну ліцензію, що в свою чергу свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу, які викладені в акті перевірки №172/16-31-09-03/30131930 від 12.10.2020 щодо порушення позивачем частини першої статті 15 Закону України №481/95-ВР.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 по справі №440/6607/20 адміністративний позов Селянського (фермерського) господарства "Хортиця" (с. Крута Балка Новосанжарського району Полтавської області ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська 4 м. Полтава код ЄДРПОУ ВП №44057192) задоволено.

Податкове повідомлення-рішення № від 03.11.2020 року ГУ ДПС в Полтавській області - визнано протиправним та скасовано.

Стягнуто на користь Селянського (фермерського) господарства "Хортиця" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 7500,00 грн.

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 по справі № 440/6607/20, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на приписи пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, зазначив, що фактична перевірка була проведена у зв`язку з наявністю у розпорядженні контролюючого органу інформації, яка свідчить про порушення платником податків законодавства та здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що знайшло своє відображення у наказі ГУ ДПС у Полтавській області від 01.10.2020 № 1721. Пояснив, що оскільки за результатами проведення фактичної перевірки СФГ "Хортиця" встановлено зберігання пального, яке було придбано останнім відповідно до податкових накладних № 436 від 30.06.2020, № 635 від 25.08.2020, акцизних накладних №№8617 від 16.09.2020, 7180 від 25.08.2020, 3898 від 30.06.2020, видаткових накладних № 2218 від 30.06.2020, № 4883 від 25.08.2020, № 5982 від 19.09.2020 у ТОВ "НАФТОБІЗНЕС КОНТРАКТ", в місцях, на які не отримано відповідну ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки), відповідач дійшов вірного висновку про допущення позивачем при здійсненні діяльності порушення ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" № 481/95-ВР, що і зумовило правомірне застосування штрафних санкцій відповідно до ст.17 вказаного закону за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Позивач правом надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, з підстав та мотивів, викладених в скарзі, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС у Полтавський області не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що С(Ф)Г "Хортиця" є юридичною особою, дата державної реєстрації: 26.08.1999, дата та номер запису в ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 19.11.2, основний вид економічної діяльності - Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (код КВЕД 01.11).

01.10.2020 ГУ ДПС у Полтавській області винесено наказ №1721 "Про проведення фактичної перевірки", згідно з яким на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 ПК України, статті 16 Закону №481/95-ВР з метою контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального, наявності ліцензій, свідоцтв, вирішено провести з 02.10.2020 фактичну перевірку С(Ф)Г "Хортиця" тривалістю 10 діб за місцем фактичного провадження діяльності за адресою: Полтавська область, Новосанжарський район, с. Крута Балка, вул.Гагаріна, 5 за період з 01.04.2020 по дату закінчення перевірки у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

На підставі наказу від 01.10.2020 №1721 відповідачем видано направлення на перевірку від 02.10.2020 №1552, №1553.

02.10.2020 посадовими особами ГУ ДПС у Полтавській області проведено фактичну перевірку С(Ф)Г "Хортиця", за результатами якої складено акт про результати фактичної перевірки №172/16-31-09-03/30131930 від 12.10.2020, в якому зафіксовано, що за результатами перевірки С(Ф)Г "Хортиця" встановлено порушення вимог частини першої статті 15 Закону №481/95-ВР, а саме зберігання пального в місцях, які не отримували відповідні ліцензії; вимог пункту 63.3 статті 63 ПК України в частині неподання до податкового органу повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність.

Акт перевірки підписано керівником С(Ф)Г "Хортиця" із поясненнями, що є додатком до нього, в яких зазначено, що "куплена солярка для хозяйства, використовувалась тільки для заправки тракторів і комбайна, для оброблення с/г землі".

03.11.2020 на підставі акту фактичної перевірки від 12.10.2020 року №172/16-31-09-03/30131930 ГУ ДПС у Полтавській області прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким до позивача за порушення вимог частини першої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 500000,00 грн.

Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області № від 03.11.2020 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності податкового повідомлення-рішення № від 03.11.2020 та наявності підстав для його скасування, з огляду на незаконність призначення та проведення фактичної перевірки позивача на підставі наказу №1721 від 01.10.2020, у зв`язку з відсутністю у ньому посилань на конкретні фактичні підстави, що слугували для призначення перевірки, а також враховуючи недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами факту зберігання С(Ф)Г "Хортиця" паливно-мастильних матеріалів без відповідної ліцензії та, як наслідок, порушення позивачем частини першої статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (пункт 1.1 статті 1 ПК України).

Зокрема, як визначено підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

За визначенням підпункту 75.1.3 пункту 75.1 цієї статті, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України, на виконання пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, зокрема: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 640/21536/19, фактична перевірка не може бути проведена податковим органом довільно. Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень визначених Податковим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що нормативною підставою для ініціювання та проведення спірної фактичної перевірки у наказі ГУ ДПС у Полтавській області № 1721 від 01 жовтня 2020 року зазначено підпункт 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України, разом з цим, будь-яких посилань на фактичні обставини (підстави) призначення перевірки щодо змісту інформації, що свідчить про порушення платником податків законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, наявності ліцензій, свідоцтв і від якого суб`єкта така інформація отримана, контролюючим органом не відображено.

При цьому, в наданих до суду першої інстанції поясненнях відповідач зазначав, що підставою для призначення фактичної перевірки позивача слугував перелік суб`єктів господарювання (серед яких і СФГ «Хортиця»), які починаючи з 01.04.2020 отримували через пересувні акцизні склади значні обсяги пального з доставкою, без отримання ними ліцензії на право оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального. Однак, на вимогу суду першої інстанції, який протокольною ухвалою зобов`язав відповідача надати інформацію щодо підстав винесення наказу про проведення фактичної перевірки С(Ф)Г "Хортиця", не надано будь-яких доказів існування такого переліку суб`єктів господарювання, що унеможливлює встановлення судом його змісту та наявність (відсутність) у ньому інформації, щодо можливого порушення позивачем податкового законодавства.

Не надано доказів на підтвердження отримання контролюючим органом інформації, що слугувала конкретною підставою для винесення наказу про проведення фактичної перевірки, зокрема: інформація від іншого державного органу, заяви чи повідомлення осіб, службова записка підрозділів податкового органу, тощо і до суду апеляційної інстанції.

У листі від 04.03.2021 року про надання інформації (письмове пояснення), надісланого на адресу суду відповідачем на виконання протокольної ухвали суду першої інстанції, наведено виключно п.п. 20.1.4 п.п.20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України без відображення конкретних фактичних обставин, що слугували підставою для ініціювання перевірки у спірних відносинах.

Тобто, приймаючи наказ про проведення фактичної перевірки позивача, контролюючий орган обмежився лише посиланнями на норми Податкового кодексу України, якими визначено підстави для проведення фактичної перевірки платника податків, однак при цьому жодним чином не обґрунтував, що саме зумовило необхідність проведення перевірки С(Ф)Г "Хортиця", наявність (отримання) якої саме інформації стало приводом для її проведення, а також не вказав мету перевірки, що має визначатися з підстав проведення перевірки.

Разом з тим, для призначення та проведення фактичної перевірки платника податків не достатньо вказати номер підпункту статті Податкового кодексу України, особливо якщо такий пункт містить декілька обґрунтувань для проведення перевірки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №1440/2045/18.

В той же час колегія суддів зазначає, що інформація на підставі якої прийнято наказ про проведення фактичної перевірки, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

Зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 04 грудня 2018 року у справі 820/4894/18.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд застосовує усталену правову позицію, відповідно до якої, зокрема, є протиправним податкове повідомлення-рішення, що було прийняте за наслідками незаконно призначеної перевірки.

Так, у постанові від 04.09.2020 року у справі № 821/1274/18 Верховний Суд вказав (п.18), що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Невиконання відповідачем вимог статей 80, 81 ПК України, зокрема, в частині наявності підстав для призначення фактичної перевірки, дотримання умов та порядку допуску до її проведення, призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої. Акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками такої перевірки на підставі акта перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірними та підлягає скасуванню.

Враховуючи невідображення в наказі №1721 від 01.10.2020 "Про проведення фактичної перевірки" змісту конкретних фактичних обставин для її призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми права, що регулюють такі питання, слід дійти висновку про відсутність у відповідача правових підстав для здійснення такої перевірки.

Щодо встановлених відповідачем під час фактичної перевірки порушення СФГ «Хортиця» ч.1 ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів" від 23 листопада 2018 року № 2628-VІІІ (далі по тексту - Закон № 2628-VІІІ) внесені зміни до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а саме: частини першу і четверту статті 15 викладено у такій редакції: "Імпорт, експорт алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності без ліцензії. Оптова торгівля на території України алкогольними напоями та тютюновими виробами здійснюється за наявності у суб`єктів господарювання всіх форм власності ліцензії на оптову торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами. Оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензії".

Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2628-VІІІ останній набирає чинності з 1 січня 2019 року, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів"), підпункту 17 (щодо змін до Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності") пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 1 липня 2019 року.

Одночасно Законом № 2628-VІІІ доповнено частину другу статті 17 Закону № 481/95-ВР, за приписами якої до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

За змістом статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995, № 481/95-ВР (далі по тексту - Закон № 481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Статтею 17 Закону № 481/95-ВР визначено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно з частиною 22 статті 18 Закону № 481/95-ВР до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) не застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу, передбачена статтею 17 цього Закону, у разі зберігання пального до 31 березня 2020 року без наявності відповідної ліцензії.

Під місцем зберігання пального, відповідно до ст.1 Закону № 481/95-ВР, розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 ст.14 ПК акцизний склад - це: а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів; б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

З наведеного слідує, що приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом зберігання пального є акцизним складом. Однак не є акцизним складом, зокрема, паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої, а відтак, у разі зберігання пального у паливному баку безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої відсутній обов`язок отримувати ліцензію на право зберігання пального.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що суб`єкти господарювання всіх форм власності, які отримують пальне для власних потреб та здійснюють діяльність з його зберігання, повинні отримати відповідну ліцензію в органах ДПС, за винятками, встановленими законами.

Такими винятками, з-поміж іншого, є зберігання пального в паливних баках транспортних засобів чи технологічного обладнання (пристроїв).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що СФГ "Хортиця" звернулось до ГУ ДПС у Полтавській області з заявою на отримання ліцензії на право зберігання пального для власних потреб. Вказане не заперечується сторонами у справі.

Відповідно до копії ліцензії СФГ "Хортиця" отримано ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) реєстраційний № 2001404 від 09.10.2020, термін дії з 23.10.2020 до 23.10.2025. Адреса зберігання: Полтавська обл., Новосанжарівський район, с. Крута Балка. Загальна місткість резервуарів для зберігання пального - 5000 літрів.

Перевіркою контролюючого органу встановлено, що СФГ "Хортиця" за період з 01.04.2020 по 12.10.2020 здійснювало операції з придбання дизельного палива Євро5. Вказане не заперечується сторонами у справі.

Позивач не заперечуючи факт поставки пального, стверджує про відсутність події його зберігання з підстав використання пального відразу після поставки.

Колегія суддів зазначає, що результати фактичної перевірки зафіксовані в акті № 172/16-31-09-03/30131930 від 12.10.2020, відповідно до висновків якого встановлено зберігання пального в місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії.

В основу зазначених висновків покладено обставини придбання позивачем дизельного палива у ТОВ «НАФТОБІЗНЕС КОНТРАКТ» в червні 2020 року - 2541 л./2,08 т., в серпні 2020 року - 5020 л./4,14 т. та у вересні 2020 року - 5020л./4,16 т., а також перебування у власності СФГ «Хортиця» транспортних засобів: трактора колісного, марки Case Puma 210, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ємність паливного бака 412 л.; комбайна зернозбирального, марки Case 5088, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ємність паливного бака 950 л.; трактора колісного, марки Беларус-892, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ємність паливного бака 130 л. (загальна ємність баків транспортних засобів становить 1492 л.).

Водночас, зміст акту фактичної перевірки не відображає обставин щодо встановлення контролюючим органом факту фізичного зберігання позивачем придбаного пального (наявність його залишку на дату перевірки) у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії, а також дослідження відповідачем журналу реєстрації проведення вимірювань нафтопродуктів (нафти) у резервуарах за формою N 7-НП та кількісного обліку нафти та нафтопродуктів у товарній книзі кількісного руху нафтопродуктів (нафти) за формою N 31-НП, які є документами, встановленими для зберігання нафтопродуктів (дизельного палива), відповідно до вимог вищевказаної Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах організаціях України, затвердженої наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України від 20.05.2008 № 281/171/578/155, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.09.2008 за № 805/15496.

Так, висновок відповідача про зберігання позивачем пального в місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії, базується лише на порівнянні кількості придбаного пального із загальною місткістю паливних баків транспортних засобів СФГ «Хортиця» та на припущенні щодо неможливості розливу в такі баки за одну заправку усієї кількості поставленого палива та використання придбаного пального без його фізичного зберігання.

При цьому, відповідачем не наведено безспірних доказів фактичної наявності та фізичного зберігання такого пального в ємностях СФГ "Хортиця", розташованих за адресою: Полтавська обл., Новосанжарівський район, с. Крута Балка, а саме (але не виключно): акту вимірювання обсягів пального в ємностях, що знаходяться на території СФГ "Хортиця", документів щодо використання такого пального тощо.

Крім того, під час перевірки взагалі не виявлено ані самого пального, ані ємностей для його зберігання. Вказане не заперечується відповідачем.

Таким чином, стверджуючи, що платник зберігав паливно-мастильні матеріали без відповідної ліцензії, податковий орган не зміг пояснити: скільки і якого пального, в якому місці, в який період часу платник зберігав.

У свою чергу, позивач під час розгляду справи судом першої інстанції у судовому засіданні пояснив, що дизельне пальне придбане для власних потреб, після поставки заправляли безпосередньо в паливні баки сільськогосподарської техніки, яка знаходиться у власності та у користуванні позивача, в яких і зберігалося це пальне. Крім того, директор позивача вказував, що трактори і комбайн заправлялися серіями, тобто приїздили та заправлялися декілька разів за посів.

Разом з цим, відповідачем на спростування обставин щодо використання позивачем придбаного пального для заправки транспортних засобів СФГ «Хортиця» без зберігання у відповідних ємностях ані до суду першої, ані апеляційної інстанцій жодних пояснень або доказів не надав.

Колегія суддів зауважує, що висновки відповідача про неможливість використання усього придбаного дизельного палива без його зберігання, з огляду на меншу ємність усіх паливних баків вказаної сільськогосподарської техніки СФГ «Хортиця» не враховують можливості декількох послідовних заливів пального в баки по мірі його використання транспортним засобом.

Слід відмітити, що зазначені відповідачем документи, а саме: акцизні накладні № 8617 від 16.09.2020 № 7180 від 25.08.2020, № 3898 від 30.06.2020, видаткові накладні № 2218 від 30.06.2020, №4883 від 25.08.2020, № 5982 від 16.09.2020, товарно-транспортні накладні № 2218 від 30.06.2020, №4883 від 25.08.2020, № 5982 від 16.09.2020, податкові накладні № 436 від 30.06.2020, №635 від 25.08.2020 підтверджують саме факт придбання позивачем пального у ТОВ «НАФТОБІЗНЕС КОНТРАКТ» та його поставку, однак не є беззаперечним доказом його зберігання позивачем у розумінні ст.1 Закону № 481/95-ВР та жодним чином не вказують на порушення, які наведено в ч.1 ст.15 Закону № 481/95-ВР.

При цьому обов`язковою умовою для застосування штрафних санкцій на підставі 2 статті 17 Закону №481/95-ВР є встановлення конкретного порушення (факту зберігання пального у місцях, на які не отримувалися відповідні ліцензії), підтвердженого відповідними доказами.

Враховуючи, що під час проведення фактичної перевірки Головним управлінням ДПС у Полтавській області не встановлено факт фізичного зберігання позивачем пального з посиланням на відповідні докази, а лише констатовано факт його придбання у ТОВ «НАФТОБІЗНЕС КОНТРАКТ», колегія суддів вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем положень ст.15 Закону №481/95-ВР не є достатньо вмотивовані та ґрунтуються виключно на припущеннях, які не підтверджені документально.

Апелянт фактично ототожнив поняття "придбання пального" та "зберігання пального", відповідачем не представлено жодного належного та допустимого доказу здійснення позивачем зберігання пального без наявності ліцензії, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування до СФГ "Хортиця" штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу на підставі частини 2 статті 17 Закону №481/95-ВР.

Відтак, висновок контролюючого органу про зберігання позивачем пального без наявності ліцензії слід вважати недоведеним, а податкове повідомлення-рішення № від 03.11.2020 таким, що підлягає скасуванню.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Водночас, докази, на які відповідач посилається в обґрунтування апеляційної скарги, не підтверджують правомірність застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за податковим повідомленням-рішенням № від 03.11.2020 та були спростовані в ході судового розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 по справі № 440/6607/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено та підписано 22.10.2021 року