Справа № 640/1660/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 року м. Київ № 640/1660/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції
про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Міжвідомчої комісії з питань установлення фактів отримання особами поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції (01001, м. Київ, пров. Музейний, 12), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення від 26.04.2019 № 5/Ш/4; 2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.04.2018 про встановлення факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції і встановити факт одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції.

Позиція позивача.

Як зазначає позивач, 04 лютого 2015 року він отримав тяжкі поранення в зоні проведення антитерористичної операції, а саме у місті Ясинувата Донецької області.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження, що підтверджується витягом з ЄРДР 0000290 від 09.02.2019 р.

Позивач зазначає, що внаслідок поранення позивач втратив працездатність та став інвалідом II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №071811 від 29.10.18.

Додає, що користуючись правом, наданим ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", 02 квітня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції для подальшого отримання відповідних пільг, передбачених зазначеним законом.

Однак, відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви і, відповідно, у встановленні факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції.

Так, відповідно до рішення № 5/ІІІ/4 від 26.04.2019 року, прийнятого Міжвідомчою комісією, позивачу було відмовлено на підставі того, що він отримав поранення на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження у відповідності до підпункту 2 пункту 5 Порядку встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, затвердженого постановою КМУ від 25 квітня 2018 року №306.

Позивач зазначає, що зазначене рішення Позивач отримав наприкінці вересня 2019 року, що підтверджується відповіддю Міністерства у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України на адвокатський запит адвоката №2131/04/07.1-19 від 16.09.2019, у якому зазначено що оригінал оскаржуваного рішення повернувся до Держслужби ветеранів 10.06.2019 року і не був отриманий позивачем, хоча жодних повідомлень від поштової установи позивач не отримував.

Позивач вважає зазначене рішення дискримінаційним, протиправним і таким, що підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Звертає увагу, що підпункт 2 пункту 5 вказаного Порядку викладено у наступній редакції:

Міжвідомча комісія відмовляє у встановленні факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у разі, коли: ушкодження здоров`я від боєприпасів отримане не в період і не на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Позивач додає, що відповідно до Розпорядження КМУ №1275-р від 02.12.2015 р. «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», місто Ясинувата входить в перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась АТО (підпункт 27 п. 1 Переліку, затвердженого вказаним розпорядженням).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Таким чином, на думку заявника, визначення терміну «період проведення антитерористичної операції» у зазначеному Порядку, затвердженому Постановою КМУ №306 від 25.04.2018 року, суперечить терміну "період проведення антитерористичної операції", який визначено законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", звужуючи, таким чином, права Позивача.

Зазначений Указ Президента № 405/2014 від 14.04.2014, як зазначає позивач, набрав чинності 14.04.2014 року. Указ про завершення проведення АТО або військових дій на території України не приймався.

Таким чином, на думку заявника, позивач отримав поранення у період і на території проведення АТО і йому не могло бути відмовлено у встановленні факту одержання ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з підстав, на які посилався Відповідач.

Відтак, посилаючись на приписи профільного законодавства, законодавства з питань запобігання дискримінації, позивач вважає рішення відповідача протиправним.

Позиція відповідача.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що від ОСОБА_1 надійшла заява від 02.04.2019 (вх. № Ш-420 від 05.04.2019), в якій він просив розглянути подані ним матеріали, щодо встановлення зв`язку його інвалідності з пораненням, одержаним від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на територій проведення антитерористичної операції.

Зазначається також, що вказана заява була розглянута та листом від 08.04.2019 № 1462/03/05.1-19 повідомлено його, що Міжвідомча комісія розглядає подані документи, надсилає необхідні запити та після надходження уточненої інформації на засіданні Міжвідомчої комісії будуть розглянуті документи стосовно заяви Позивача та прийнято відповідне рішення, про що буде повідомлено додатково.

Міжвідомча комісія на своєму засіданні 26.04.2019 розглянула заяву ОСОБА_1 та прийняла рішення № 5/Ш/4 відмовити в установленні факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції у зв`язку з тим, що поранення (ушкодження здоров`я) одержано 04.02.2015 на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (копія витягу з протоколу від 26.04.2019 № 5).

Листом від 03.05.2019 № 1766/03/05.1-19 повідомлено ОСОБА_1 про прийняте 26.04.2019 Міжвідомчою комісією рішення.

У відзиві, щодо скасування рішення 5/ПІ/4 від 26.04.2019 та зобов`язання вчинити певні дії, відповідач додає, що відповідно до абзацу третього пункту 4 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Відповідач додає, що зв`язок інвалідності з пораненням чи іншим ушкодженням здоров`я, отриманим особами, зазначеними в цьому пункті, встановлюється для повнолітніх осіб - за висновком медико-соціальної експертизи, для осіб віком до 18 років - лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Додає, що відповідно до пункту 1 Порядку № 306 цей порядок визначає процедуру встановлення зв`язку інвалідності з пораненнями чи іншими ушкодженнями здоров`я, одержаними особами від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння (далі - ушкодження здоров`я від боєприпасів) на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення (розмежування), під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - територія проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях).

Відтак, у подальшому у тексті Порядку № 306 під скороченим формулюванням:

"територія проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях"

мається на увазі повне формулювання:

"території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення (розмежування), під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях"

Відповідач додає, що відповідно до пункту 2 Порядку № 306 перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р.

Місце отримання поранення Позивачем - місто Ясинувата Донецької області на сьогоднішній день включене до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р.

Поранення (ушкодження здоров`я) одержано Позивачем 04.02.2015 на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відповідач зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на тому, що на думку Позивача ухвалене рішення міжвідомчої комісії дискримінувало його за ознакою часу отримання поранення у порівнянні з особами, що отримали поранення до 01.12.2014 на території, де органи влади не здійснювали повноваження, а також за ознакою місця отримання поранення у порівнянні з особами, що отримали його на територіях, де органи державної влади здійснювали контроль на момент отримання поранення, у зв`язку з чим, на думку Позивача, він має право на встановлення собі статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Однак, на думку відповідача, вказане твердження спростовується наступним правилами дії у часі НПА.

Відповідач додає, що абзацом третім пункту 4 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" законодавець пов`язав право особи на отримання відповідного статусу з датою, місцем та причиною одержання поранення.

Відтак, на думку відповідача, право на отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни у особи виникає в момент одержання поранення на конкретно визначеній законом території (території проведення АТО/ООС до 1 грудня 2014 р., а з 1 грудня 2014 р. - на території проведення АТО/ООС, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення (розмежування) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння.

Таким чином, на думку відповідача, до правовідносин щодо встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення АТО/ООС, застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинний в момент одержання поранення чи інших ушкоджень здоров`я.

Станом на 04.02.2015 (дата отримання поранення Позивачем) місто Ясинувата Донецької області (місце отримання поранення Позивачем) було включене до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085.

Відповідач додає, що Перелік підстав для відмови визначений пунктом 5 Порядку № 306, а саме міжвідомча комісія відмовляє у встановленні факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у разі, коли:

поранення чи інші ушкодження здоров`я є наслідком:

вчинення постраждалою особою злочину або адміністративного правопорушення;

вчинення постраждалою особою дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю;

ушкодження здоров`я від боєприпасів отримане не в період і не на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях',

щодо особи наявний обвинувальний вирок суду, який набрав законної сили, за вчинення злочину проти основ національної безпеки України або злочину проти громадської безпеки;

виявлено факт підроблення документів або подання недостовірної інформації про ушкодження здоров`я від боєприпасів;

відсутні документи, що містять підтвердження факту одержання постраждалою особою ушкоджень здоров`я від боєприпасів.

При цьому, у підпункті 2 пункту 5 Порядку № 306 під скороченим формулюванням "не на території проведення антитерористичної операції" мається на увазі повне формулювання "не на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення (розмежування)".

Міжвідомча комісія, розглянувши документи Позивача та встановивши, що поранення було одержано у населеному пункті, на території якого органи державної влади в момент його одержання тимчасово не здійснювали свої повноваження, прийняла рішення відмовити Позивачу в установленні факту одержання поранення (ушкодження здоров`я) від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку № 306.

Відповідач вважає оскаржуване рішення Міжвідомчої комісії, обґрунтованим, прийнятим у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді від 27.01.2020 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 02.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу за правилами ст. 263 КАС України.

08.10.2021 позивач звернувся із клопотанням про прискорення розгляду справи.

Встановлені судом обставини.

З копії довідки управління соц.захисту від 25.10.2017 № вбачається, що позивач зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Місце проживання: АДРЕСА_3 .

Друга група інвалідності визначена з 25.10.2018.

При цьому, в обґрунтування позову та на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує необхідність прийняття для нього Комісією позитивного рішення, до позову надається «Выписной эпикриз из истории болезни № 682» (рос.) від лютого 2015, складений у м. Донецьк. Тобто, «документ» виданий у період, коли м. Донецьк перебувало під контролем терористичного угруповання - так званого «днр».

Додатково позивачем додана копія, засвідчена адвокатом, «Выписной эпикриз из истории болезни № 2344» (рос.) від квітня 2015, який виданий із штампом та з відтиском печатки структури терористичного угруповання «днр» - «министерство здравоохранения днр».

Більш того, українському суду надано також «Акт судебно-медицинского исследования (освидетельствования)» (рос.) від 01.04.2015, виданий зі штампом та печаткою структурного підрозділу терористичного угруповання, так званого «днр», - «министерство здравоохранения днр».

Слід зазначити, що вказані документи надані Комісії разом із заявою від 02.04.2019 (вх. від 05.04.2019) про встановлення факту поранення, що зазнав позивач від вибухових речовин, боєприпасів.

Матеріалами справи підтверджується направлення позивачу повідомлення про збір додаткової інформації.

До матеріалів справи надано протокол засідання Комісії від 26.04.2019 № 5 щодо розгляду питання позивача, відповідно до якого позивачу відмолено у встановленні факту з посиланням на п/п. 2 п. 5 Порядку № 306, оскільки поранення (ушкодження здоров`я) отримано 04.02.2015 на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. Таким чином прийнято оскаржуване рішення (а.с. 20) від 26.04.2019.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Так, учасниками справи не спростовуються та не заперечуються: статус та компетенція Комісії, її склад, порядок розгляду питання позивача. Також не заперечується факт перебування міста Ясинувата під контролем терористичного угруповання «днр», зміст урядових рішень щодо віднесення таких територій до територій з певним статусом.

Перш за все, суд не може залишити поза увагою копії різноманітних паперів у вигляді «епікризів», «виписок», «актів», виданих, як вже зазначалося так званими «установами», які створені і функціонують у складі, під контролем так званого «міністерства» терористичного угруповання так званої «днр».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»:

будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом;

будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, Україною визнаються лише документи, які підтверджують факт народження або смерті, що у повній мірі відповідає і «намібійським виняткам» Міжнародного суду ООН, відповідно до яких держави, які є членами ООН, зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південно-Африкансьої Республіки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом ПАР від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів», що у даному випадку не охоплюється обставинами даної справи, у т.ч. в частині надання суду України довідок установ, створених терористичною організацією.

Суд вважає неприйнятним розгляд документів, виданих терористичним угрупованням «днр» або під його протекторатом, контролем, тим більше, які видані за межами «намібійських принципів».

В іншому б випадку це свідчило про відмову України від частини своїх суверенних прав, про визнання та підтримку терористичної організації владою України та легалізацію її діяльності.

Таким чином, надані Комісії та суду так звані «довідки» підконтрольних терористичному угрупованню «днр» «організацій», є недійсними та не можуть бути прийняті та враховані судом та відповідачем для цілей розгляду заяви позивача.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для висновку про порушення прав позивача у зв`язку з відмовою Комісії прийняти позитивне для позивача рішення та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення Комісії, яке не може ґрунтуватися на документах, виданих різноманітними установами терористичної організації «днр».

Наведене є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Між тим, слід додати, що відповідно до абзацу третього пункту 4 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо посилення соціального захисту учасників антитерористичної операції, учасників Революції Гідності та членів сімей загиблих таких осіб» від 14 листопада 2017 року № 2203-VIII, який набрав чинності 24.02.2018) до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних: від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Право на встановлення статусу інваліда війни мають також особи, які до набрання чинності цим Законом стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння, на території проведення антитерористичної операції під час її проведення, а також під час виконання робіт, пов`язаних з розмінуванням боєприпасів (Закон № 2203-VIII).

У даному випадку, ці положення є прямою та недвозначною вимогою Закону, застосування якої (норми) відносно позивача дає підстави для висновку, що у Комісії були відсутні правові підстави для встановлення факту, заявленого позивачем до встановлення, оскільки м. Ясинувата станом на 01.12.2014 знаходилось під контролем терористичного угруповання «днр» (розпорядження КМУ від 7 листопада 2014 р. № 1085-р), на цій території органи влади України тимчасово не здійснювали свої повноваження та функції, а поранення позивач отримав, як встановила Комісія, 04 лютого 2015 на території, підконтрольній так званій «днр», що виключає можливість надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

При цьому, суд бере до уваги, що Порядок № 306, прийнятий на виконання наведених норм Закону України і по суті лише деталізує порядок виконання норми Закону, не звужуючи встановлені законом норми.

Як вказаний Закон, так і Порядок № 306 неконституційними не визнавались, а відтак підлягають виконанню на всій території України.

Слід зазначити, що судом не вбачається будь-яких ознак дискримінації відносно позивача, оскільки вказані правила, як вже зазначалося, встановлені Законом, який в однаковій мірі відноситься та застосовується до осіб, які підпадають під умови його застосування.

Водночас, суд звертає увагу на те, що Верховна Рада України 21 травня 2015 року прийняла Заяву, схвалену постановою № 462-VIII, «Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», щодо відступу від окремих зобов`язань визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Норми Закону № 2203-VIII та Порядку № 306 в кореспонденції із вказаною Постановою ВРУ (N 462-VIII) додатково вказують на відсутність підстав для визнання факту порушеного права позивача та скасування оскаржуваного рішення.

Між тим, суд також враховує, що у позові позивач просить суд зобов`язати відповідача розглянути заяву від 28.04.2018 (а.с. 5). Однак, факту звернення позивача до відповідача із заявою на вказану дату 28.04 та у 2018, як власне і існування такої заяви, судом не встановлено, у зв`язку з чим неможливо зобов`язати відповідача повторно розглянути те, чого не існує.

В контексті останнього слід додати, що позивач звертався до відповідача із заявою від 02.04.2019, яка була зареєстрована 05.02.2019 (а.с. 55-56), що додатково вказує на безпідставність вимог про зобов`язання відповідача розглянути неіснуючу заяву від 28.04.2018.

Доводи позивача та надані матеріали не спростовують наведених вище висновків суду та не доводять зворотного.

В контексті останнього слід додати, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, що ґрунтується на розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає та у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись положеннями статей 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, ст. ст. 241 - 246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 КАС України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 292, 293, 295, 296 КАС України. Зважаючи на те, що набрало чинності Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, апеляційні скарги в електронній формі подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя О.А. Кармазін