Справа № 540/5449/21
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/5449/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо прийняття рішення від 11.08.2021 р. № 45 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.08.1980 р. по 20.01.1993 р. в "Херсонском облобъединении фирмы "Одежда" (мовою оригіналу);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ст.26 Закону України від 09.07.2003 р. № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 09.07.2021 р.

Позовні вимоги мотивує тим, що 05.08.2021 р. на підставі положень ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" звернулась до відділу обслуговування громадян № 10 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком та подала відповідні документи, що підтверджують страховий стаж особи. Проте, у вересні 2021 року отримала від відповідача лист, в якому повідомлено про відмову в призначенні пенсії за віком, оскільки відсутній необхідний страховий стаж - не менше 28 років. Відповідачем при визначенні страхового стажу для призначення пенсії за віком не зараховано період роботи з 01.08.1980 р. по 20.01.1993 р., оскільки запис про звільнення завірений печаткою, яку неможливо прочитати, що суперечить п.п.2.4 та 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 р. № 58. Вважає вказані дії протиправними та такими, що порушують конституційні права на соціальний захист.

Ухвалю від 24.09.2021 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

13.10.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в їх задоволенні. Вказує, що відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.01.2018 р. право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років мають особи за наявністю страхового стажу з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р. - не менше 28 років. За наданими позивачем документами та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу до стажу позивача зараховано 23 роки 9 місяців 1 день. До загального стажу не зараховано період роботи з 01.08.1980 р. по 20.01.1993 р., оскільки запис в трудовій книжці завірений печаткою, яку неможливо прочитати (порушені вимоги Інструкції). У зв`язку з відсутністю страхового стажу 28 років відповідачем прийнято рішення від 11.08.2021 р. № 45 про відмову в призначенні пенсії за віком.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.08.2021 р. звернулась до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви позивачем долучено наступні документи: паспорт громадянина України від 09.12.1997 р. НОМЕР_1 , довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, архівна довідка про навчання від 26.07.2021 р. № 230, довідку Херсонського міського центру зайнятості від 07.07.2021 р. № 2120/07/2334/21 про підтвердження стажу; свідоцтва про народження дитини від 18.11.1981 р. НОМЕР_2 , від 28.05.1987 р. НОМЕР_3 , свідоцтво про шлюб від 17.01.1981 р. НОМЕР_4 , трудову книжку від 21.11.1984 р. НОМЕР_5 .

За наданими позивачем документами та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу до стажу позивача зараховано 23 роки 9 місяців 1 день, про що свідчить протокол від 11.08.2021 р. № 45.

11.08.2021 р. ГУ ПФУ в Херсонській області прийнято рішення № 45 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому відповідач повідомив про те, що до загального стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 21.11.1984 р. НОМЕР_5 в Херсонському обласному оптово-роздрібному об`єднанні фірми "Одяг" з 01.08.1980 р. по 20.01.1993 р., оскільки запис про звільнення завірено печаткою підприємства, яку не можливо прочитати, що є порушенням п.2.12 Інструкції. Для зарахування до страхового стажу зазначеного вище періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку.

Про прийняте рішення відповідач повідомив ОСОБА_1 листом від 18.08.2021 р. № 2100-0304-8/39514.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", позивач звернулася до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV).

За змістом ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку, які народилися у період з 01.04.1961 року по 31.12.1961 рік, у 60 років при за наявності страхового стажу не менше 28 років з 01.01.2021 р. по 31.12.2021 р.

Згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, статтею 48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Судом досліджено копію трудової книжки позивача від 21.11.1984 р. НОМЕР_5 , в якій наявні наступні записи, зокрема:

- № 1 від 01.08.1980 р. - зарахування до Херсонського обласного оптово-роздрібного підприємства-фірми "Одяг" на посаду комплектувальника складу жіночого одягу;

- № 3 від 13.11.1989 р. - переведено комірником складу жіночого одягу;

- № 4 від 20.01.1993 р. - у зв`язку з реорганізацією Херсонського обласного оптово-роздрібного підприємства-фірми "Одяг" позивача звільнено за п.5 ст.36 КЗпП України згідно переводу до Херсонського державного комунального торговельного підприємства "Одяг";

- № 5 від 21.01.1993 р. - прийнята до Херсонського державного комунального торговельного підприємства "Одяг".

Як вбачається з постанови Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 1992 р. № 577 "Про передачу майна, яке перебуває у загальнодержавній власності, до комунальної власності областей та м. Севастополя", прийнято пропозиції обласних і Севастопольської міської державних адміністрацій, погоджені з Фондом державного майна та Міністерством у справах роздержавлення власності і демонополізації виробництва, про передачу до комунальної власності областей та м.Севастополя майна, яке перебуває у загальнодержавній власності, зокрема Херсонське обласне оптово-роздрібне підприємство-фірма "Одяг". Відповідним міністерствам, відомствам, концернам, корпораціям та іншим державним об`єднанням доручено забезпечити проведення вказаної передачі до 1 грудня 1992 року.

Суд зауважує, що по суті ОСОБА_1 переведено до нового підприємства, яке утворилось в результаті реорганізації попереднього, тобто фактично звільнення не відбулось.

Таким чином, належними документами, а саме трудовою книжкою, підтверджено, що позивач дійсно в період визначений в оскаржуваному рішенні відповідача, а саме: з 01.08.1980 р. по 20.01.1993 р. працювала в Херсонському обласному оптово-роздрібному підприємстві-фірмі "Одяг".

Щодо питання зарахування спірного періоду роботи позивача, суд зазначає наступне.

В якості підстави для відмови у зарахуванні до стажу роботи, що враховується у призначення пенсії, періоду трудової діяльності позивача з 01.08.1980 р. по 20.01.1993 р. відповідач зазначає неможливість прочитати печатку, якою завірено запис про звільнення.

Суд критично ставиться до зазначеної позиції відповідача, з огляду на наступне.

Так, на момент заповнення трудової книжки ОСОБА_1 була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 р. № 162 (далі - Інструкція № 162), а не Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, як вказує відповідач.

Підпунктом 1.1 Інструкції № 162 встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Згідно пп.2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції № 162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. № 58 (далі - Інструкція № 58).

Положеннями п.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Також слід зазначити, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, слід дійти висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 р. по справі № 654/890/17 (провадження № К/9901/22832/18).

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В постанові від 21.02.2018 р. у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи викладені обставини та норми законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 01.08.1980 р. по 20.01.1993 р.

При вирішенні питання щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд виходить із того, що відповідно до п.2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 2 статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.58 Закону № 1058 Пенсійний фонд призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Таким чином, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, та з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та на підставі ч.4 ст.245 КАС України визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 11.08.2021 р. № 45, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.08.2021 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Аналогічна правова позиція про те, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 р. у справі № 233/2084/17.

Стосовно визнання дій відповідача щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 неправомірними, суд зазначає, що скасування вказаного вище рішення охоплює дану позовну вимогу, а тому, суд відмовляє в її задоволенні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем не доведено правомірність свого рішення, а тому за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки за результатами розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454 грн.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 11.08.2021 р. № 45.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) період роботи з 01.08.1980 р. по 20.01.1993 р. та повторно розглянути заяву від 05.08.2021 р., з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, м.Херсон, вул.28 Армії, буд.6, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) судовий збір в сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко

кат. 112010200