Справа № 140/9536/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/9536/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю від 26.08.2021 №ВЛ483/564/НП/ТД-ФС.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що 22.06.2021 до неї зателефонувала особа, яка представилась інспектором праці Управління Держпраці у Волинській області та повідомила, що у магазині позивача, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 розпочався захід державного контролю. На підтвердження цього на месенджер «Вайбер» було направлено фото направлення на проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування № 230 від 17.06.2021 та фото посвідчень інспекторів праці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У відповідь, позивачка повідомила інспекторам, що не має змоги прибути до магазину для надання документів та пояснила, що всі відносини оформляє завжди у відповідності до чинного законодавства. Також позивачем було направлено у відповідь на повідомлення інспекторів інформацію про прийняття на роботу одного продавця.

24.06.2021 позивач отримала акт про неможливість проведення заходу державного контролю № ВЛ 483/564/НП від 22.06.2021 у якому вказано, що керівник (його уповноважений представник)/працівник об`єкта відвідування не надала усних та (або) письмових пояснень з питань, що стосуються законодавства про працю.

Позивач не погоджується із зазначеним актом, вважає, що у ньому відображена викривлена інформація, яка не підтверджена відповідними доказами.

Звертає увагу, що відповідач склав акт про неможливість проведення заходу державного контролю у перший же день такого заходу. Інспекторами не повідомлено переліку документів, які мали бути надані на їх вимогу, при цьому ними не взято до уваги документ - повідомлення органів ДПС про прийняття на роботу продавця, яка перебувала на зміні.

Позивач не відмовлялась надавати документи чи іншу інформацію про оформлення нею трудових відносин, лише зазначила що не має можливості прибути 22.06.2021 до магазину, оскільки перебуває за межами селища.

Крім того, відповідачем було порушено право позивача на використання професійної правової допомоги та права надавати пояснення по суті справи під час розгляду цієї справи керівником уповноваженого органу.

Вважає, що законні підстави для притягнення її до відповідальності у зв`язку із не допуском до проведення до інспекційного відвідування чи створення перешкод відсутні, а тому постанова від 26.08.2021 №ВЛ483/564/НП/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими особами Управління держпраці є протиправною.

З наведених підстав просила позов задовольнити та стягнути на її користь витрати на професійну правову допомогу.

Ухвалою суду від 08.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом, судовий розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.49-). В обґрунтування своєї позиції вказав, що доводи позивача про порушення норм Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" є безпідставними, оскільки заходи контролю органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення здійснюються у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Водночас, відповідно до змісту статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості і торгівлі інспектори праці інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право, зокрема, здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції.

Відповідач зазначає, що однією із підстав для проведення інспекційного відвідування є звернення посадових осіб органів місцевого самоврядування про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства у випадках, коли право на подання такого звернення передбачено законом.

Підставою для наказу про проведення інспекційного відвідування позивача став лист виконавчого комітету Ратнівської селищної ради Волинської області №09/349 від 03.06.2021 щодо не легалізованих найманих працівників по двох фізичних особах-підприємцях, серед яких була ФОП ОСОБА_1 .

На виконання повноважень Управління Держпраці та відповідно до наказу, направлення на проведення інспекційного відвідування 22.06.2021 за адресою здійснення господарської діяльності позивачем - магазину, що розташований АДРЕСА_1 здійснено спробу проведення заходу державного контролю у формі інспекційного відвідування.

Позивач повідомлена про проведення інспекційного відвідування в телефонному режимі. Інспекторами праці було пред`явлено службове посвідчення та направлення на проведення інспекційного відвідування (шляхом направлення на месенджер «вайбер»). Також було запропоновано надати документи, необхідні для здійснення заходу державного контролю, а саме: 1) надати інформацію щодо особи, яка виконувала обов`язки продавця спільно з працівником ОСОБА_4 у магазині «35 плюс «Одяг, взуття»; 2) скільки працівників працює у даному магазині; 3) з якого часу працюють; 4 ) що входить в їхні посадові обов`язки; 5) графік роботи працівників; 6)оплата праці; 7) хто дає вказівки та перевіряє виконання робіт.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 запевнила, що приїде у магазин, де здійснює свою господарську діяльність та надасть запитувані документи та пояснення. Однак у вказаний час ФОП ОСОБА_1 у магазин не приїхала.

У зв`язку із створенням перешкоди фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 інспекторам праці Управління при здійсненні ними заходів державного нагляду (контролю) було складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю №ВЛ483/564/НП від 22.06.2021.

У вищевказаному акті зазначено, що захід державного контролю неможливо провести у зв`язку із ненаданням керівником /працівниками об`єкта відвідування усних та / або письмових пояснень з питань, що стосуються законодавства про працю.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу став акт про неможливість проведення інспекційного відвідування від 22.06.2021. Розмір штрафу відповідає абзацу сьомому частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), а розгляд справи про порушення позивачем законодавства про працю - Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2017 № 509.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із відсутністю доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом (а.с.83-86).

У відповіді на відзив (а.с.123-124) позивач вважає не спростованими аргументи наведені у позовній заяві. Зауважує, що твердження відповідача про пропозицію позивачу надати документи, необхідні для здійснення заходу державного контролю (надати інформацію щодо особи, яка виконувала обов`язки продавця спільно з працівником ОСОБА_4 у магазині; скільки працівників працює у даному магазині; що входить в їхні посадові обов`язки; графік роботи працівників; оплата праці; хто дає вказівки та перевіряє виконання робіт) не підтверджується жодним доказом. Суб`єкти владних повноважень не оформили дану вимогу у письмовому вигляді, не направили її на поштову адресу позивачці по справі та не вручили особисто.

Інформація стосовно вимоги надати певні відомості наявна лише в описі подій, який підготовлений самими інспекторами та не підтверджується належними та допустимими доказами.

Зазначає, що в акті про неможливість здійснення інспекційного відвідування та відзиві на позовну заяву зазначається лише про ті обставини, які, на думку інспекторів, є умовою для притягнення до відповідальності за недопуск до проведення заходу державного контролю.

Однак, про те, що позивачка по справі повідомляла представникам відповідача про постійне оформлення нею трудових відносин у відповідності до вимог законодавства та про можливість надання документів у відповідь на письмовий запит (вимогу) або в інший день в акті про неможливість проведення заходу державного контролю не зазначається.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач стверджує, що позивачем було створено перешкоди у проведенні інспекційного відвідування шляхом ненадання інформації, необхідної для проведення заходу державного нагляду (контролю) та ненадання керівником (його уповноваженим представником)/працівниками об`єкта відвідування усних та/або письмових пояснень з питань, що стосуються законодавства про працю. Через ненадання позивачем витребуваних інформації та документів відповідач не встановив та не міг встановити наявність чи відсутність порушення законодавства про працю в частині виявлення неоформлених трудових відносин. З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 21.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд даної адміністративної справи з викликом сторін .

Дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 22.06.2021 інспекторами праці Коваль У.І. та Бляшук Н.М. у присутності заступника селищного голови Ратнівської селищної ради Ковча С.П. та продавця ОСОБА_4 здійснено спробу проведення заходу державного контролю фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем проведення господарської діяльності: АДРЕСА_1 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») з питань додержання законодавства про працю, виявлення неоформлених трудових відносин.

У той же день складено акт № ВЛ 483/564/НП від 22.06.2021 про неможливість проведення заходу державного контролю (надалі - акт від 22.06.2021, а.с.16-17). Зі змісту акта вбачається, що захід державного контролю не вдалося провести у зв`язку із створенням перешкод у діяльності інспектора праці, а саме, ненадання інформації, необхідної для проведення заходу державного нагляду (контролю), ненаданням керівником (його уповноваженим представником)/працівниками об`єкта відвідування усних та/або письмових пояснень з питань, що стосуються законодавства про працю ( 1) надати інформацію щодо особи, яка виконувала обов`язки продавця спільно з працівником ОСОБА_4 у магазині «35 плюс «Одяг, взуття»; 2) скільки працівників працює у даному магазині; 3) з якого часу працюють; 4 ) що входить в їхні посадові обов`язки; 5) графік роботи працівників; 6) оплата праці; 7) хто дає вказівки та перевіряє виконання робіт).

Як вказано в акті перевірки, причиною відмови від надання пояснень (усних чи письмових) працівники, які перебувають у вказаному закладі торгівлі, назвали заборону зі сторони ФОП ОСОБА_1 щодо надання ними будь-яких пояснень та підписання ними будь-яких документів.

В телефонному режимі ФОП ОСОБА_1 спочатку запевнила, що підійде у магазин з документами, зателефонувавши пізніше, повідомила, що в даний час не перебуває в смт Ратне та приїде лише через 3-4 дні. Надати будь-які інші пояснення відмовилась.

Акт підписали інспектори Коваль У.І., Бляшук Н.М. та заступник селищного голови Ратнівської селищної ради Ковч С.П. Зазначений акт від 22.06.2021 надісланий позивачу рекомендованим порядком, що не заперечує позивач.

25.06.2021 позивач у зв`язку із надходженням до неї акта від 22.06.2021 висловила в адресу Управління Держпраці письмові заперечення щодо зафіксованих у ньому обставин (а.с.71-73).

Постановою від 26.08.2021 № ВЛ483/564/НП/ТД-ФС на підставі акта про неможливість проведення заходу державного контролю від 22.06.2021 на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 96000,00 грн (а.с.37).

Позивач, не погоджуючись із діями відповідача щодо інспекційного відвідування та прийнятою постановою, звернулася за захистом своїх прав до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Рішення та дії відповідача як суб`єкта владних повноважень, що є предметом даного позову, підлягають оцінці судом на відповідність критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.

Як визначено частиною першою статті 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100 утворено територіальні органи Дежпраці, зокрема і Управління Держпраці у Волинській області.

Відповідно до Положення про Управління Держпраці у Волинській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 №84, відповідач є територіальним органом Державної служби з питань праці, що їй підпорядковується.

Управління Держпраці здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 5 пункту 4 Положення №84).

Державний нагляд (контроль) - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища; заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом. Таке визначення наведене у статті 1 Закону України від 05.04.2007 № 877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон № 877-V), який встановлює правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Як визначено частиною п`ятою статті 2 Закону № 877-V, заходи контролю здійснюються органами <…державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, …>

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Як визначено частиною третьою статті 6 Закону № 877-V, суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Статтею 7 Закону № 877-V встановлено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою. У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб`єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім`я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення). Посвідчення (направлення) є чинним лише протягом зазначеного в ньому строку здійснення заходу (частини перша-четверта згаданої статті).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 (який був чинний на момент перевірки 22.06.2021).

Так відповідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Перевіряючи наявність підстав для проведення інспекційного відвідування позивача, судом встановлено, що наказом Управління Держпраці у Волинській області від 17.06.2021 №230-і було направлено головних державних інспекторів відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Коваль У.І. та Бляшук Н.М. до ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_2 , та адреса місця провадження господарської діяльності : АДРЕСА_1 (магазин «одяг 35 «взуття»)) для проведення інспекційного відвідування з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин.

Зі змісту наказу встановлено, що підставою для його прийняття став лист виконавчого комітету Ратнівської селищної ради Волинської області №482/-1-44 від 03.06.2021 (а.с.66).

Вищевказаним листом відповідача інформовано про необхідність проведення заходів контролю щодо не легалізованих працівників по ФОП ОСОБА_5 (магазин «одяг 35 «взуття», АДРЕСА_1 ) та ФОП ОСОБА_6 (магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_3 ) (а.с.65).

Звернення посадових осіб органів місцевого самоврядування про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства у випадках, коли право на подання такого звернення передбачено законом відповідно до абзацу 10 частини 1 статті 6 Закону № 877-V є однією з підстав для проведення позапланового заходу державного контролю.

На проведення інспекційного відвідування на підставі наказу від 17.06.2021 №230-і інспекторам Коваль У.І. та Бляшук Н.М. видано направлення від 17.06.2021 №230 (як це визначено частиною другою статті 7 Закону № 877-V) для проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.

Пунктом 8 Порядку №823 встановлено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Згідно з пунктом 10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:

1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;

2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;

3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;

4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;

5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;

6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;

7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.

Пунктом 11 порядку №823 встановлено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Пунктами 16, 17 Порядку №823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Водночас, пунктом 14 Порядку №823 визначено, що у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, перевищення строків проведення інспекційного відвідування, визначених пунктом 9 цього Порядку, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування із зазначенням відповідних підстав, який у разі можливості підписується об`єктом відвідування або іншою уповноваженою ним особою.

Отже, акт про неможливість проведення інспекційного відвідування складається за наявності однієї із підстав та умов, визначених у пункті 14 Порядку №823.

Серед підстав, які свідчать про створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці, є ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування.

Аналіз пункту 14 Порядку №823 дає підстави для висновку, що у розумінні вказаного пункту створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці є відмовою у допуску до проведення інспекційного відвідування у разі: відмови у допуску до проведення відвідування, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 10 цього Порядку, наприклад, ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю.

При цьому для повного розуміння наведеної норми варто звернути увагу, що пунктом 11 порядку №823 встановлено, що вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій або витягів з документів, пояснень, доступу до всіх видів приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання.

Отже, у тому випадку, коли інспекційне відвідування проводиться з питань виявлення неоформлених трудових відносин, завчасне попереднє повідомлення про інспекційне відвідування наведеними вище нормами не вимагається та за наявності службового посвідчення інспектор праці має право самостійно проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця. Про створення перешкод в реалізації інспектором праці цього права свідчитимуть дії об`єкта відвідування, якому пред`явлено службове посвідчення та письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування, однак об`єкт відвідування не надасть на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування

Зі змісту акта про неможливість проведення заходу державного контролю від 22.06.2021 № ВЛ 483/564/НП слідує, що його складено з підстав ненадання керівником (його уповноваженим представником)/працівниками об`єкта відвідування усних та або письмових пояснень з питань, що стосуються законодавства про працю. В акті наявний перелік цих питань: 1) надати інформацію щодо особи, яка виконувала обов`язки продавця спільно з працівником ОСОБА_4 у магазині «35 плюс «Одяг, взуття»; 2) скільки працівників працює у даному магазині; 3) з якого часу працюють; 4 ) що входить в їхні посадові обов`язки; 5) графік роботи працівників; 6)оплата праці; 7) хто дає вказівки та перевіряє виконання робіт.

Разом з тим, судом встановлено, що 22.06.2021 за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 була відсутня. Вказана обставина не заперечується сторонами.

Водночас, про проведення інспекційного відвідування вона завчасно не була повідомлена інспекторами, що також встановлено судом (сторонами цей факт не заперечується та з огляду на предмет інспекційного відвідування не вимагається таке попередження). Тобто, наведене дає підстави для висновку, що навмисно ФОП ОСОБА_1 не була відсутня за місцем здійснення підприємницької діяльності.

Стосовно доводів відповідача про інформування ФОП ОСОБА_1 у телефонному режимі інспекторами про вихід для проведення інспекційного відвідування по прибуттю за місцем його проведення, то це є лише доказом того, що остання дізналася про інспекційне відвідування.

Як вбачається з заяв сторін по суті справи, між позивачем та інспекторами відбулася телефонна розмова під час якої (як стверджує відповідач у відзиві) інспектори Управління держпраці просили ФОП ОСОБА_1 надати їм певну інформацію (пояснення) з питань, що стосуються законодавства про працю.

Разом з тим, жодної письмової вимоги про надання такої інформації ні ФОП ОСОБА_1 ні продавцю ОСОБА_4 вручено не було.

Суд звертає увагу, що згідно з пунктом 14 Порядку №823 відмовою у допуску до проведення інспекційного відвідування є ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування саме на письмову вимогу інспектора праці ( а не на усну, як мало місце у даному випадку).

Згідно з ч. 2 ст. 74 КАС України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України). Відповідно до ч.2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищенаведене, суд вказує на те, що перелік питань зафіксованих в акті від 22.06.2021 № ВЛ 483/564/НП, з яких усно начебто витребовувалась інформація у позивача не є належним та допустимим доказом у справі.

Оскільки письмової вимоги про надання пояснень чи документів, що стосувалися дотримання позивачем законодавства про працю інспекторами Управління держпраці не складалося, і позивачу (або її уповноваженому представнику) не пред`являлося, то не надання таких пояснень на усну вимогу (якщо така мала місце) не може тлумачитись як відмова у допуску до проведення інспекційного відвідування.

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належних та допустимих доказів про створення об`єктом відвідування (позивачем) перешкод у діяльності інспекторів праці, зокрема ненадання на письмову вимогу інспектора праці інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування відповідачем не надано та судом не здобуто.

Як визначено пунктом 15 Порядку №823 копія акта, зазначеного у пункті 14 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Акт про неможливість проведення заходу державного контролю був надісланий позивачу 23.06.2021 рекомендованим порядком. Вимога про усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням позивачу не пред`являлася.

30.06.2021 до акту про неможливість проведення заходу державного контролю №ВЛ483/564/НП від 22.06.2021 позивачем надано зауваження разом з документами щодо спростування виявлених в ході інспекційного відвідування порушень законодавства про працю, які прийняті Управлінням Держпраці у Волинській області та розглянуті.

Письмова відповідь на вищевказане зауваження була надана головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Коваль У.І. 05.07.2021 за №2883/09 та надіслана 05.07.2021 позивачу рекомендованим поштовим відправленням.

Відповідальність за порушення законодавства про працю юридичними та фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, врегульована частиною другою статтею 265 КЗпП України.

У свою чергу, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи), визначений Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (надалі - Порядок №509, тут і надалі в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови).

Згідно з пунктами 2, 3 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі: рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису; акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників; акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування; акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до пункту 3 Порядку №509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_1 15.07.2021 було повідомлено про отримання уповноваженою посадовою особою документів шляхом надіслання рекомендованим поштовим відправленням з описом документів листа від 15.07.2021 №3026/09.

Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

Таким чином, суд зауважує, що Порядок № 509 (в редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови) не передбачає розгляду справи за участі суб`єкта господарювання та не зобов`язує уповноважену посадову особу повідомляти про дату, час та місце розгляду справи, тому відповідачем не було порушено вимоги пункту 3 Порядку №509.

Щодо тверджень представника позивача, зазначених у позові, про порушення відповідачем права на використання професійної правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд зазначає наступне.

Позивачем оскаржується постанова про накладення штрафу уповноваженою посадовою особою Управління від 26.08.2021 №ВЛ483/564/НП/ТД-ФС, якою ФОП ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності на підставі абзацу 8 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Згідно з частиною 3 статті 265 КЗпП України, штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 ГК України.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Так, з наведеного слід зробити висновок про те, що відповідальність передбачена статтею 265 КЗпП України не є адміністративною відповідальністю, а порушення законодавства про працю, відповідальність за які передбачено абзацом 2 статті 265 КЗпП України, не є адміністративними правопорушеннями.

Окрім того, згідно ч. 4 статті 265 КЗпП України, штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок № 509).

Таким чином, при винесенні постанов про накладення штрафів Управління держпраці не керується положеннями КУпАП України, а відтак й не може допустити порушення ст. ст. 268, 271 КУпАП.

Як слідує із спірної постанови від 26.08.2021 № ВЛ483/564/НП/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами (а.с.115), вона складена першим заступником начальника управління Держпраці Рубльовою О.В. на підставі акта про неможливість проведення заходу державного контролю.

Штраф накладено відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 265 КЗпП України, тобто за вчинення дій, передбачених абзацом сьомим цієї частини (недопущення до проведення перевірки з питань додержання законодавства про працю, створення перешкод у її проведенні), при проведенні перевірки з питань виявлення порушень, зазначених в абзаці другому цієї частини (фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків), - у шістнадцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення.

Проте, як встановлено судом, інспектор праці помилково кваліфікувала дії фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці шляхом ненадання інформації, необхідної для проведення заходу державного нагляду (контролю) про що зазначалося вище.

Разом з тим, надаючи оцінку діям відповідача, що передували прийняттю спірної постанови про накладення на позивача штрафу, суд на підставі аналізу норм чинного законодавства, що врегульовує спірні правовідносини, та встановлених обставин справи, перевірених письмовими доказами дійшов висновку, що відповідач діяв необґрунтовано, нерозсудливо та упереджено, із помилковим застосуванням норм права щодо встановлення факту створення ФОП ОСОБА_1 перешкод у проведенні інспекційного відвідування. Таким чином, постанова від 26.08.2021 №ВЛ483/564/НП/ТД-ФС про накладення штрафу з підстав створення позивачем перешкод у проведенні заходу державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування - не може вважатися правомірною, а тому позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір у розмірі 960, 00 грн сплачений квитанцією № 25452 від 03.09.2021.

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок) суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

Відносно понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги від 22.06.2021 (а.с.19-20) та замовлення на надання правової допомоги від 22.06.2021 (а.с.21).

Відповідно до пункту 1.1. договору про надання професійної правничої допомоги від 22.06.2021, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Манзюком Т.Ю. клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі, в строки та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується оплатити послуги адвоката з надання професійної правової допомоги відповідно до умов договору.

Склад, обсяг та вартість послуг з надання професійної правової допомоги визначається на підставі замовлення на надання правової допомоги, що узгоджується сторонами та є невід`ємною частиною даного договору (пункт 1.2).

У пункті 4.3 договору зазначено, що за результатами надання професійної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правової допомоги та її вартість. Акт надсилається клієнту адвокатом факсимільним зв`язком або поштою.

20.10.2021 позивач у заяві про долучення доказів зазначила, що послуги професійної правничої допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції коштували 10800 грн.

З акту про надання професійної правової допомоги від 19.10.2021 вбачається, що адвокатом Манзюк Т.Ю. надано, а клієнтом ОСОБА_1 прийнято наступні послуги: 1) консультація клієнта та вивчення документів стосовно порядку та строків судового розгляду, обговорення правової позиції - 4 000, 00 грн; підготовка позовної заяви, виготовлення сканів/копій документів, подача документів до суду - 4000, 00 грн; відповідь на відзив - 2000 грн; консультація/інформування клієнта про хід розгляду справи, заяви з процесуальних питань - 800, 00 грн.

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зазначає, що предметом судового розгляду у даній справі було рішення суб`єкта владних повноважень про накладення штрафу на позивача, провадження у якій здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22.12.2020 у справі №520/8489/19, від 07.05.2020 у справі №320/3271/19, від 10.03.2020 у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10. 2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, зважаючи на клопотання відповідача про зменшення суми правових витрат, враховуючи незначну складність справи заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок). Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 26 серпня 2021 року № ВЛ483/564/НП/ТД-ФС.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Волинській області судовий збір у розмірі 960, 00 грн (дев`ятсот шістдесят гривень 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Управління Держпраці у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Головуючий-суддя Т.М. Димарчук