Справа № 815/4953/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 815/4953/16
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Джабурія О.В.,
судді -Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області (надалі - відповідач, ГУ ДПС), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що відповідачем при визначенні суми податку позивачу не враховано приписи податкового законодавства, а саме: п.286.1 ст.286 ПК України та абз.6 п.58.1 ст.58 ПК України, згідно якого до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій. Однак, позивачу із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням відповідачем розрахунок не надсилався, що змусило позивача звернутися до контролюючого органу щодо отримання обґрунтувань зазначеної в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні обсягу зобов`язань. Отримавши не завірений жодним чином розрахунок до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, було встановлено, що викладені у зазначеному розрахунку земельного податку показники не відповідають дійсності та спростовуються відомостями з відкритих державних джерел інформації. Також позивач зазначає, що відповідачем необґрунтовано взято за основу показник нормативно-грошової оцінки за 1 м.кв., яких відповідачем зазначено у розмірі 2504,24 гривень, оскільки вказаний показник в наявний час регулюється виключно рішенням Одеської міської ради від 09.12.1999 року №438-ІІІ «Про затвердження проекту «Грошова оцінка земель м. Одеси». Позивач вказує, що застосовані відповідачем рішення, під час винесення оскаржуваного повідомлення-рішення, скасовані рішенням суду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 01.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 року, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року.

Постановою Верховного Суду від 03.12.2020 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду від 28.07.2021, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 24.06.2016 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 ПК України було прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання із земельного податку, що вноситься фізичними особами, за 2016 рік у сумі 4972,48 грн..

При визначенні розміру земельного податку, що підлягає сплаті позивачем за вказаним податковим повідомленням-рішенням, відповідачем використано показник нормативно-грошової оцінки за 1 м.кв. у розмірі 2504,24 грн., що визначений рішенням Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Одеси» із змінами згідно рішення №1268-VІ від 20.09.2011 року.

Також, при здійсненні розрахунку земельного податку на 2016 рік та при винесені податкового повідомлення-рішення № від 24.06.2016 року відповідачем використано інформацію з наявної у нього бази даних щодо розміру земельної ділянки, що числиться за позивачем.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок земельного податку, здійснений контролюючим органом не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення суб`єкта владних повноважень, зокрема, без урахування даних державного земельного кадастру та без визначення площі земельної ділянки та пропорційної частки прибудинкової території, яка належить позивачеві.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Скасовуючи постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20.10.2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.01.2017 року, Верховний Суд у своїй постанові від 03.12.2020 року, задовольняючи частково касаційну скаргу ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, дійшов висновку, що судам попередніх інстанцій під час нового судового розгляду треба встановити чи перебувало у спірний період у власності позивача нежиле приміщення (його частини) та з якого саме часу, а також необхідно перевірити розмір визначеного позивачу спірним податковим повідомленням-рішенням земельного податку, в тому числі шляхом встановлення бази його розрахунку.

Згідно ст.120 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст.269 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі. Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Згідно ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст.271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено. Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі. За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до ст.287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу цього Кодексу.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно пп.14.1.72, пп.14.1.73 п.14.1 ст.14 ПК України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відтак для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові по справі №826/12388/13-а від 07.07.2015 року: «…незважаючи на те, що позивач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нежитловими приміщеннями, виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, обов`язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_10 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно…».

Вказаний висновок Верховного Суду України також підтримано Верховним Судом в постанові №826/12431/16 від 22.04.2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 35,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, позивач є платником земельного податку з моменту реєстрації права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно розрахунку до спірного податкового повідомлення-рішення, сума податку за 2016 рік складає 4972,48 грн., з розрахунку: 0,003698 (площа в кв.м.), 2504,24 грн. (нормативно-грошова оцінка за 1 кв.м.), 3% (ставка податку до грошової оцінки, згідно рішення ОМР від 10.06.2015 року №6762-VI), 1,249 (індекс інфляції на 2015 рік), 1,433 (індекс інфляції на 2016 рік).

Під час попереднього розгляду справи було встановлено, що площа оподаткованого об`єкту, яка зазначена в розрахунку та була складовою при визначенні суми грошового зобов`язання (36,98 кв.м.) не відповідає площі, зазначені у свідоцтві про право власності (35,1 кв.м.).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 року витребувано від ГУ ДПС в Одеській області інформацію та належним чином завірені копії документів на підставі яких прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, інформацію та належним чином завірені копії документів щодо того, яким чином податковим органом вирахувано розмір земельного податку, який визначений в спірному податковому повідомленні-рішенні, в тому числі щодо того, яким чином встановлено базу його розрахунку, зокрема площа земельної ділянки (0,03698 кв.м.), нормативно-грошова оцінка земельної ділянки (2504,24 грн. за 1 м.кв.), індекси інфляцій, а також інформацію та належним чином завірені копії документів щодо того, яким чином та на підставі яких документів податковим органом встановлено належність позивачу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , щодо якої винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

На виконання вищевказаної ухвали суду представником відповідача до суду було надано службову записку від 14.07.2021 року управління податкового адміністрування фізичних осіб, згідно якої на виконання п.289.3 ст.289 ПК України Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру листом від 11.01.2016 року №6-28-0.22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель» повідомила, зокрема, що за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2015 рік становив 143,3%. Враховуючи це, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розрахований відповідно до п.289.2 ст.289 ПК України, станом на 01.01.2016 року становить 1,433. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується акумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 2014 рік - 1,249 та 2015 рік - 1,433. На час формування податкового повідомлення-рішення діяло рішення Одеської міської ради №41- VI від 28.12.2010 року «Про затвердження технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Одеси». Вказане рішення та технічна документація була доведена до державної податкових інспекцій для обґрунтованого обчислення земельного податку з фізичних осіб. Так, на підставі вищевикладеного з урахуванням коефіцієнтів індексації (2014 рік - 1,249 та 2015 рік - 1,433) ОСОБА_1 було сформовано та надіслано податкове повідомлення-рішення від 24.06.2016 року №3.

В той же час, відповідачем, суб`єктом владних повноважень, не надано лист Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11.01.2016 року №6-28-0.22-201/2-16 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель», як і не надано будь-яких доказів на підставі яких податковим органом було встановлено площу нежитлового приміщення - 36,98 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належного позивачу на праві власності.

Разом з цим, згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 25.07.2002 року ОСОБА_1 на праві власності належить нежиле приміщення першого поверху, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,1 кв.м..

Також, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання від компетентних органів інформації з державного земельного кадастру, необхідної для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, згідно приписів ст.286 ПК України.

Таким чином, ГУ ДПС в Одеській області, як суб`єкт владних повноважень, в силу ст.77 КАС України, не доведено правомірність нарахування позивачу грошового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік у розмірі 4972,48 грн..

Наказом Міністерства фінансів України від 06.07.2018 року №602 затверджені: Узагальнююча податкова консультація щодо справляння плати за землю у разі оренди площі у багатоквартирному будинку; Узагальнююча податкова консультація щодо сплати земельного податку власником нерухомого майна, що розташоване на земельній ділянці, права на яку у такої особи не оформлені; Узагальнююча податкова консультація щодо справляння земельного податку з фізичних осіб - підприємців - платників єдиного податку.

Зокрема, в Узагальнюючій податковій консультації щодо справляння плати за землю у разі оренди площі у багатоквартирному будинку вказано, що власник нерухомого майна в багатоквартирному будинку, має нарівні з іншими співвласниками нести витрати на утримання будинку пропорційно до своєї частини майна, які можуть включати також передбачену законодавством плату за землю щодо земельної ділянки під таким будинком та прибудинкову територію. При цьому безпосереднім платником плати за землю виступає особа, щодо якої здійснено реєстрацію державних прав на земельну ділянку під будинком та прибудинкову територію (установа або організація, яка здійснює управління багатоквартирним будинком державної або комунальної власності; об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, яке є суб`єктом реєстрації відповідно до рішення співвласників).

Вказана узагальнююча податкова консультація затверджена після прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, однак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про доцільність врахування вказаної консультації при вирішенні даного спору, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, сама норма ПК України не змінювалась, а позиція центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, свідчить про визначення практичного використання вказаних норм.

Отже, враховуючи наведене та те, що нежитлове приміщення позивача розташоване на першому поверсі будинку, позивач не може особисто нести витрати на утримання будинку, у тому числі плати за землю, а лише несе такі витрати пропорційно до своєї частини майна, але безпосереднім платником плати за землю виступає особа, щодо якої здійснено реєстрацію державних прав на земельну ділянку під будинком та прибудинкову територію.

За таких підстав, колегія суддів робить висновок про необґрунтованість розрахунку земельного податку, оскільки податковим органом не було враховано всіх обставин, зокрема даних державного земельного кадастру і не визначена площа земельної ділянки і пропорційна частка прибудинкової території, яка належить позивачу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № від 24.06.2016 року є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на застосування податковим органом при винесенні спірного рішення рішень Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року та №1268-VI від 20.09.2011 року, які на думку позивача були скасовані в судовому порядку, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.04.2017 року у справі №522/11050/14-а постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року скасовано, справу повернуто на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 року у задоволенні адміністративного позову ТОВ «БЛАЗ» про визнання протиправним та скасування рішень Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року та №1268-VI від 20.09.2011 року відмовлено. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року заяву ТОВ «БЛАЗ» про відмову від адміністративного позову задоволено, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2017 року визнано нечинною та закрито провадження в адміністративній справі №522/11050/14-а.

Таким чином, рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року та №1268-VI від 20.09.2011 року за результатами судового оскарження не скасовані та є чинними.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.