Справа № 1.380.2019.002235
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 жовтня 2021 року

Київ

справа №1.380.2019.002235

адміністративне провадження № К/9901/7561/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за адміністративним позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування вимог,

провадження у якій відкрито

за касаційною скаргою Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 (головуючий суддя - Гулик А.Г.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020 (головуючий суддя - Затолочний В.С., судді - Бруновська Н.В., Матковська З.М.)

ВСТАНОВИВ:

І. Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2019 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати обов`язкові вимоги управління Східного офісу Держаудитслужби у Запорізькій області за наслідками ревізії від 07.03.2019 №04-08-08-14/1327, зокрема:

- п. 1 щодо порушення п. 2.1.3 та п. 2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897, через неправильний розрахунок розміру орендної плати за сімнадцятьма договорами оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), а також за двома договорами суборенди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), які використовувались орендарями під розміщення творчих спілок, політичних партій, а також громадських організацій;

- п. 2 щодо укладення договору оренди від 26.12.2013 №Г-8913-13 з Львівською міською громадською організацією «Інститут політичних технологій», об`єктом оренди за яким є приміщення, розташоване за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 8, загальною площею 104,1кв.м та застосування Управлінням орендної ставки у розмірі 2% вартості майна замість орендної ставки у розмірі 6%, всупереч п. 2.1.3 та п. 2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897;

- п. 4 щодо не переукладання впродовж 2007-2011 років семи договорів оренди майна, укладених до набрання чинності Положенням від 07.06.2007 №897, після спливу їх терміну, що суперечить вимогам п. 5.2.15.3 Положення від 07.06.2007 №897 та не приведення їх умов у відповідність до нової методики, як це передбачено п. 12.2 договорів;

- п. 5 щодо порушення п.2.1.3, п.2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897, зокрема щодо неправильного розрахунку розміру орендної плати за договорами оренди нежитлових приміщень, які укладені Управлінням з фізичними особами та, які використовувались під господарські потреби;

- п. 7 щодо використання ТОВ «Елегія» частини орендованих приміщень площею 9,8 кв.м. не за цільовим призначенням, а саме для надання косметологічних послуг замість використання його під розміщення перукарні в період з 04.07.2017 по 05.03.2019.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що застосування в межах одного приміщення диференційованої ставки орендної плати є порушенням Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007 №897 «Про врегулювання питань оренди майна територіальної громади м. Львова. Позивач вказував, що вимоги аудиторської служби про не переукладання договорів оренди в 2011-2014 роках виходять за межі ревізійного періоду. Крім того, порушене питання щодо не переукладання позивачем договорів оренди в 2007-2011 роках, на думку позивача, є по суті вимогою пояснити дії та мотиви посадових осіб, які працювали в Управлінні комунальної власності той період і були відповідальними за регулювання орендних відносин і переукладання договорів. Позивач вважав, що ТзОВ «Елегія» використовує приміщення за цільовим призначенням, а висновки відповідача щодо нецільового використання є неправомірними. Крім того, вказував, що відповідач не мав права заявляти вимоги про усунення порушень, якщо такі не містять визначення конкретних дій, обов`язкових до виконання позивачем для усунення виявлених порушень.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2019, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020, у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині є обов`язковою до виконання.

5. Судом першої інстанції встановлено, що у цій справі заявлено позовні вимоги про визнання неправомірними і скасування п.1, п.2, п.4, п.5, п.7 вимоги №04-08-08-14/1327 від 26.03.2019 щодо усунення виявлених порушень законодавства, внаслідок яких загальним фондом бюджету м. Львова недоотримано доходи. Враховуючи, що збитки у випадку відсутності факту їх добровільного відшкодування стягуються примусово в судовому порядку з особи, яка їх заподіяла, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що питання щодо наявності збитків та їх розміру має перевірятись судом, який розглядає позов про їх стягнення. У зв`язку з цим суд зазначив, що звернення позивача з позовом про визнання незаконною та скасування вимоги №04-08-08-14/1327 від 26.03.2019 є неналежним способом захисту порушеного права, а відтак такий позов не підлягає задоволенню.

6. Суд апеляційної інстанції підтримав зазначені висновки, та також вказав, що в органу державного фінансового контролю є право пред`являти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки. Оскільки у вимозі вказано про факти заподіяння збитків, зазначено їх розмір та зобов`язано вчинити дії, спрямовані на усунення відповідного порушення згідно з вимогами законодавства, апеляційний суд дійшов висновку про те, що питання щодо наявності збитків та їх розміру має перевірятись судом, який розглядає позов про їх стягнення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї

7. У березні 2020 року Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради подано касаційну скаргу на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020. У касаційний скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

8. У касаційній скарзі позивач вказує, що спірна вимога є неконкретизованою, оскільки відповідач не вказав, які саме дії та на підставі яких положень закону позивач повинен здійснити для усунення негативних наслідків протиправного використання грошових коштів. Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення прийняті без врахування висновків, викладених Верховним Судом у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 11.10.2018 у справі №813/4101/17, відповідно до яких спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Зазначене в світлі обов`язкового характеру спірної вимоги в частині корегування роботи підконтрольної установи є порушенням вимог закону в частині змісту вимоги як акту індивідуальної дії. Також позивач посилається на неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду, що міститься у постанові від 24.07.2019 у справі №816/714/17, згідно з якою у разі якщо вимога не містить конкретної вказівки на стягнення будь-яких збитків, а скаржник не погоджується саме зі змістом вимоги, вважає таку неправомірною та необґрунтованою, вказане не виключає права підконтрольної установи на їх перевірку у судовому порядку.

9. Скаржник зазначає, що ним не заперечується існування в органу державного фінансового контролю права здійснювати контроль та пред`являти вимоги про усунення порушень, а стверджується, що зміст таких вимог є неправомірним, необ`єктивним та не містить визначення конкретних дій, які є обов`язковими для виконання з метою виявлених порушень.

10. Позивач також вказує, що висунуті відповідачем порушення щодо розрахунку орендної плати ґрунтуються на суб`єктивному та упередженому підході та на неправильному тлумаченні положень Методики розрахунку орендної плати. Позивач не погоджується з тим, що застосування в межах одного приміщення диференційованої ставки орендної плати є порушенням Методики. Крім того, зазначає, що Управлінням комунальної власності вжито всі дії, спрямовані на переукладання договорів оренди у ревізійний період та недопущення нанесення збитків бюджету в межах чинного законодавства, а вимоги Держаудитслужби виходять за межі ревізійного періоду.

11. У відзиві на касаційну скаргу відповідач вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, та просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін. Зазначає, що спірна вимога є правомірною, оскільки винесена у відповідності до норм чинного законодавства, а доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві та апеляційній скарзі.

Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції

12. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2020 для розгляду справи №1.380.2019.002235 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Жук А.В., судді - Дашутін І.В., Мельник-Томенко Ж.М.

13. Ухвалою Верховного Суду від 07.05.2020 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

14. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 19.10.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №1.380.2019.002235, у зв`язку зі зміною спеціалізації та веденням до іншої судової палати судді Дашутіна І.В., що унеможливлює його участь у розгляді касаційних скарг.

15. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 19.10.2021 визначено новий склад суду: Жук А.В. (головуючий суддя), Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.

16. Ухвалою Верховного Суду від 20.10.2021 адміністративну справу прийнято до провадження вказаною колегією суддів та призначено до судового розгляду у попередньому судовому засіданні.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

17. Судами попередніх інстанцій встановлено, що Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області відповідно до п. 6.9 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Держаудитслужби на І квартал 2019 року проведено ревізію фінансово - господарської діяльності управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Управління) за період з 01.01.2014 по 31.12.2018, якою встановлено ряд порушень, що відображені в акті ревізії від 07.03.2019 №08.08-20/1.

18. Управління подало заперечення від 15.03.2019 №2302-вих-1418 на акт ревізії фінансово - господарської діяльності Управління за період з 01.01.2014 по 31.12.2018.

19. За результатами розгляду вказаних заперечень відповідач прийняв висновок, в якому зазначив, що заперечення не приймаються.

20. 01 квітня 2019 року Управління отримало від відповідача лист-вимогу «Щодо усунення порушень законодавства» №04-08-08-14/1327 від 26.03.2019, в якій зазначено, що під час ревізії встановлено наступні порушення законодавства, які не усунуті Управлінням в період ревізії:

1. В порушення п.2.1.3 та п.2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897, через невірний розрахунок розміру орендної плати за сімнадцятьма договорами оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), а також суборенди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), які використовувались орендарями під розміщення творчих спілок, політичних партій, а також громадських організацій, загальним фондом міського бюджету недоотримано надходжень в загальній сумі 1 015 408,5 грн без ПДВ;

2. Всупереч п.2.1.3 та п.2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897 за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 26.12.2013 №Г-8913-13, укладеним з Львівською міською громадською організацією «Інститут політичних технологій», об`єктом оренди за яким є приміщення розташоване за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 8, загальною площею 104,1 кв.м., Управлінням застосовано розмір орендної ставки 2% замість застосування орендної ставки у розмірі 6% вартості майна, внаслідок чого загальним фондом бюджету м. Львова недоотримано надходжень на суму 429 359,67 грн без ПДВ. Станом на момент завершення ревізії невідшкодований залишок складає 269 553,06 грн без ПДВ;

3. В порушення п. 2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897 в частині не застосування індексу інфляції за період з дати проведення незалежної оцінки до дати перегляду розміру орендної плати в угоді №Г-9779-15(Д-16) від 05.05.2016, міським бюджетом недоотримано доходів у вигляді орендної плати в сумі 86 278,29 грн з ПДВ (без ПДВ 71898,63 грн.);

4. Внаслідок не переукладання впродовж 2007-2011 років семи договорів оренди майна, укладених до набрання чинності Положенням від 07.06.2007 №897, після спливу їх терміну, що суперечить вимогам п. 5.2.15.3 Положення від 07.06.2007 №897, та через не приведення їх умов у відповідність до нової методики, як це передбачено п. 12.2 договорів, загальним фондом міського бюджету м. Львова в період з 01.01.2014 до моменту переукладання таких договорів (2014 - 2017 роки) недоотримано доходів на загальну суму 390 862,96 грн.;

5. В порушення п. 2.1.3, п. 2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897 через невірний розрахунок розміру орендної плати за договорами оренди нежитлових приміщень, які укладені Управлінням з фізичними особами, та які використовувались під господарські потреби, загальним фондом міського бюджету недоотримано надходжень в загальній сумі 135 996,76 грн без ПДВ;

6. Всупереч п. 2.1.3, п. 2.1.4 Методики від 07.06.2007 №897 за договором оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 24.05.2018 №Ф-11182-18, укладеним з гр. ОСОБА_1 , об`єктом оренди за яким є приміщення розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , площею 62,8 кв.м., Управлінням застосовано розмір орендної ставки 2% замість застосування орендної ставки у розмірі 6% вартості майна, внаслідок чого загальним фондом бюджету м. Львова недоотримано надходжень на суму 11 324,40 грн без ПДВ;

7. Всупереч умов п. 7.1.1 договору від 14.12.2017 №Ш-10735-17, ТзОВ «Елегія», в період з 04.07.2017 по 05.03.2019, частина орендованих приміщень площею 9,8 кв.м. використовувалась не за цільовим призначенням, а саме для надання косметологічних послуг замість використання його під розміщення перукарні, внаслідок чого загальним фондом міського бюджету недоотримано відповідних надходжень у сумі 18 513,12 грн.;

8. В порушення п. 4.5 договорів №Г-122-2018 (П), №Г-41-2017 (П), №Г-8-2018 (П) та п. 1.16 Положення про оренду окремих конструктивних елементів благоустрою комунальної власності для розміщення об`єктів соціально-культурного, торгівельного та іншого призначення, затвердженого ухвалою Львівської міської ради від 01.12.2016 №1273, внаслідок не нарахування орендної плати у збільшеному розмірі у разі виявлення невідповідності встановленого об`єкта погодженому проекту, загальним фондом міського бюджету у 2018 році недоотримано доходів у загальній сумі 303 643,52 грн.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 8, пункту 7 статті 10, частини 2 статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 16 пункту 6 та пункту 7 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43, підпункту 14 пункту 6 Положення про Східний офіс Держаудитслужби, затвердженого наказом Держаудитслужби від 02.06.2016 №23, підпункту 14 пункту 6 Положення про управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області, затвердженого наказом Східного офісу Держаудитслужби від 29.08.2016 №3, п.46, 49-50, 52 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550, Управління Східного офісу Держаудитслужби в Запорізькій області вимагає:

- усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку.

ІІІ. Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги

21. За приписами ч. 1 ст. 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

22. Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.

23. Предметом розгляду у цій справі є правомірність вимоги контролюючого органу, викладеної в оскаржуваному рішенні і скерованої для виконання підконтрольному суб`єкту.

24. Згідно з пп. 9 п. 4 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань уживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

25. Підпунктами 16, 23 пункту 6 Положення №43 встановлено, що Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

26. Частиною першою статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

27. Пунктом 15 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» передбачено, що органи державного фінансового контролю наділені повноваженнями порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях.

28. Відповідно до частини другої статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

29. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

30. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутись до суду в інтересах держави, якщо підконтрольним об`єктом не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

31. Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то Верховний Суд наголошує, що про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом прийняття такої вимоги. Такі збитки відшкодовуються в добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом. Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка є обов`язковою до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і на підставі якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

32. Відтак, пункти (частини) вимоги, які не вказують на стягнення збитків, можуть бути перевірені судом у справі за відповідним позовом підконтрольної установи у випадку їх оскарження. Проте, пункти (частини) вимоги, які вказують на стягнення збитків мають перевірятись у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, а не за позовом підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною. Збитки, щодо наявності яких зроблено висновок Держаудитслужбою, стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю. Наявність збитків, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про відшкодування збитків, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Наведені висновки були вже неодноразово викладені Верховним Судом, зокрема у постановах від 12.03.2021 у справі №640/3186/19, від 31.03.2020 у справі №817/650/18, від 02.04.2020 у справі №820/3534/16 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від висловлених у них висновків.

33. В касаційній скарзі позивач посилається на неврахування судами правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №816/714/17, згідно з яким у разі якщо вимога не містить жодних вказівок на стягнення збитків, вказане не виключає права підконтрольної установи на їх перевірку у судовому порядку.

34. У вказаній справі Верховний Суд, з посиланням на встановлені обставини справи, дійшов висновку про те, що оскаржувана вимога не містить жодних вказівок на стягнення збитків, оскільки відповідач - Держаудитслужба - не вважає, що змістом його вимоги є стягнення збитків, та вказує, що можливим способом усунення виявлених під час ревізії порушень є повернення до бюджету зайво отриманих коштів у сумі 461,46 тис. грн, або у разі відсутності фінансових можливостей - зменшення суми асигнувань, передбачених у наступних роках.

34. Разом з тим, у цій справі судами встановлено, що у спірній вимозі вказано на факти заподіяння позивачем збитків місцевому бюджету, зазначено їх розмір та зобов`язано позивача вчинити дії, спрямовані на усунення відповідного порушення згідно з вимогами законодавства. Скаржник в касаційній скарзі зазначені обставини не спростовує, не заперечує того, що відповідач у спірній вимозі фактично констатував заподіяння позивачем збитків місцевому бюджету. На переконання колегії суддів Верховного Суду, вказівка відповідача на недоотримання місцевим бюджетом внаслідок дій позивача надходжень, доходів у чітко визначених сумах однозначно свідчить про факти заподіяння позивачем збитків, внаслідок чого правовідносини, які склалися в межах справи №816/714/17, не є подібними до правовідносин у цій справі.

35. Отже, посилання позивача на постанову Верховного Суду від 24.07.2019 у справі №816/714/17 касаційний суд визнає необґрунтованим, оскільки обставини вказаної справи не є подібними з обставинами у даній справі.

36. Стосовно посилань скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №813/4101/17, колегія суддів зазначає наступне. Відповідно до висновків вказаної постанови спонукання позивача самостійно визначити на підставі невизначених законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень може призвести до нового можливого порушення позивачем чинного законодавства. Верховний Суд дійшов висновку, що спірна вимога, як індивідуально-правовий акт, в силу закону обов`язкова до виконання підконтрольною установою, прийнята з порушенням вимог закону щодо її змісту, оскільки є неконкретизованою, внаслідок чого Суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо протиправності спірної вимоги. Зазначена правова позиція повністю відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21.01.2021 у справі №400/4458/19, від 26.11.2020 у справі №160/11367/19 та від 11.06.2020 у справі №160/6502/19.

37. Однак, оскільки в межах цієї справи судами не надавалася та не мала надаватися оцінка доводам позивача щодо неправомірності висновків та змісту спірної вимоги, зокрема в частині зобов`язання позивача усунути виявлені порушення, посилання позивача на правовий висновок, зроблений Верховним Судом у постанові від 11.10.2018 у справі №813/4101/17 є помилковим.

38. Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій прийняті з урахуванням правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12.03.2021 у справі №640/3186/19, від 31.03.2020 у справі №817/650/18, від 02.04.2020 у справі №820/3534/16, а доводи касаційної скарги щодо незастосування апеляційним судом висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.07.2019 у справі №816/714/17 та від 11.10.2018 у справі №813/4101/17, є помилковими.

39. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

40. За таких обставин, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.

Керуючись статтями 339, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.02.2020, відкрите на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Л.О. Єресько

Ж.М. Мельник-Томенко ,

Судді Верховного Суду