Справа № 420/15349/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Герцена, 10; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ) про визнання протиправним та скасування рішення № 85 від 18.06.2021 р., зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області), в якому позивач просить:

визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 85 від 18.06.2021 р. про відмову ОСОБА_1 пенсії за вислугу років;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу періоди роботи з 26.04.2004р. по 04.09.2008 р. - на посаді монтера колії 8 околотку станції Слобідська Вапнярської дистанції колії № 21 Одеської залізниці, з 11.12.2008 по 19.01.2012 р.р. - на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу на міжнародному пункті передачі вагонів станції Слобідка вагонного депо станція Котовськ, з 20.01.2012 по 30.06.2017 р.р. - на посаді оглядача-ремонтника вагонів на міжнародному пункті передачі вагонів станції Слобідка вагонного депо станція Котовськ та з 01.07.2017р. по 09.06.2021 р. - на посаді оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів Слобідка вагонного депо станція Котовськ;

зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років - з 10.06.2021 р.

Ухвалою від 30.08.2021 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (ст. 262 КАС України); визначено, що справа буде розглянута судом в межах строків, визначених ст. 258 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.06.2021р. позивач звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років та відповідними документами, які розглядались Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 85 від 18.06.2021 р. протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років та зазначено про необхідність надання уточнюючої довідки для зарахування періоду роботи з 15.10.2001р. по 14.04.2002р. При цьому, до пільгового стажу роботи не зараховано періоди з 26.04.2004р. по 04.09.2008 р. та 05.09.2008р. по 11.10.2017р., з посиланням на невідповідність уточнюючих довідок Додатку №5, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 55505/21 від 08.10.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що рішенням № 85 від 18.06.2021 р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи та факту роботи на посаді, яка дає право на пенсію за вислугу років. Позивачем надано уточнюючі довідки, що не відповідають формі, установленій у Додатку №5, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 р. Враховуючи, що страховий стаж позивача згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 33 роки 6 місяців 2 дні, спеціальний стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII відсутній. Вимога про зобов`язання призначити пенсію з 10.06.2021р. є формою втручання у дискреційні повноваження органу ПФУ. Також вказано про безпідставність вимог про відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 52694/21 від 24.09.2021 р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено про безпідставність тверджень позивача щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 85 від 18.06.2021 р. про відмову у призначенні пенсії. З урахуванням наведеного не є безпідставною вимога позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати позивачу вищезазначені періоди роботи згідно із трудовою книжкою, та уточнюючими довідками № 132 ДЕ-2-06/255 від 20.05.2021р., виданою виробничим підрозділом служби вагонного господарства Експлуатаційне вагонне депо Подільськ, № 01-6/233 від 21.05.2021р., виданою Вапнярською дистанцією колії AT Українська залізниця». Посилаючись на відсутність належно оформлених уточнюючих довідок, відповідач зазначив щодо неможливості зарахування до пільгового стажу періодів роботи згідно трудової книжки. На думку відповідача, вимоги про зобов`язання призначити пенсію за віком є необґрунтованими, оскільки судом не може підмінятися орган ПФУ, наділений дискреційними повноваженнями щодо прийняття рішень про призначення (перерахунок) або про відмову у призначенні (перерахунку) пенсії.

14.09.2021р. (вх. № 50544/21) від ГУ ПФУ в Одеській області надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

07.10.2021р. (вх. № 27229/21), 11.10.2021р. (вх. №ЕП/27429/21) від позивача надійшла відповідь на відзив.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.06.2021р. позивач звернувся до органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII, додавши відповідні документи (а.с. 34-35).

Листом ГУ ПФУ в Одеській області від 09.07.2021р. (а.с. 32) позивача повідомлено про відмову рішенням ГУ ПФУ в Одеській області № 85 від 18.06.2021 р. у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Так, рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 85 від 18.06.2021 р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому зазначено, що для зарахування періоду роботи з 15.10.2001р. по 14.04.2002 р. необхідно додати уточнюючу довідку. До пільгового стажу роботи не зараховано періоди з 26.04.2004р. по 04.09.2008р. та з 05.09.2008р. по 11.10.2017р., оскільки довідки уточнюючі пільговий характер роботи № 132 ДЕ-2-06/225 від 20.05.2021р., видана виробничим підрозділом служби вагонного господарства «Екплуатаційне вагонне депо Подільськ», № 01-6/233 від 21.05.2021, видана Вапнярською дистанцією колії AT Українська залізниця», оформлені не належним чином, не відповідають додатку № 5 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.8.1993р. № 637. Крім того, не вірно зазначені періоди роботи та посади. Для зарахування пільгового стажу з 26.04.2004р. по 04.09.2008р. та з 05.09.2008р. по 11.10.2017р. необхідно надати довідки встановленого зразка з вірним зазначенням періодів роботи та посади» (а.с. 33).

Позивач, вважаючи протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії, звернувся до суду з цим позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі ст. 52 вищевказаного Закону право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Таким чином, право на призначення пенсії за вислугу років мають робітники локомотивних бригад після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992 р. затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.

Зокрема правом на пенсію за вислугу років користуються: слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 р., у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до положень вказаної законодавчої норми, до стажу роботи зараховується також, зокрема: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю; військова служба; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.93р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п.п. 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р., основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 , в період з 26.04.2004р. по 04.09.2008 р. ОСОБА_1 працював монтером колії 8 околотку станції Слобідська Вапнярської дистанції колії № 21 Одеської залізниці (записи №№8-11).

В період з 11.12.2008р. по 19.01.2012 р. ОСОБА_1 працював слюсарем з ремонту рухомого складу на міжнародному пункті передачі вагонів (МППВ) станції Слобідка вагонного депо станція Котовськ (записи №№ 13-16).

В період з 20.01.2012р. по 30.06.2017р. ОСОБА_1 працював оглядачем-ремонтником вагонів на міжнародному пункті передачі вагонів (МППВ) станції Слобідка вагонного депо станція Котовськ (записи №№16-19).

В період з 01.07.2017р. по 09.06.2021 р. ОСОБА_1 працював оглядачем-ремонтником вагонів пункту технічного обслуговування вагонів (ПТО) Слобідка вагонного депо станція Котовськ (записи №№ 20-24).

Згідно довідки від 19.04.2021 р. (вих. № № ВГДС-2-06/180) підприємство Котовське вагонне депо Одеської залізниці поетапно було реорганізовано в Регіональну філію «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця» (а.с. 48).

Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 583 від 12.10.1992 р., передбачено, що правом на пенсію за вислугу років користуються, зокрема: слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу; слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу.

Залежно від обсягу і складності виконання пасажирських, вантажних і технічних операцій та відповідно до затверджених Укрзалізницею «Показників роботи для віднесення залізниць, відділків залізниць та інших підрозділів до груп (класів) по оплаті праці їх керівників», затверджених наказом Укрзалізниці № ЦЗЕ-831 від 30.06.1995 р., залізничні станції поділяються на: позакласні; I, II, III, IV і V класів.

Згідно довідки Виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Вагонне депо Подільськ» AT «Українська залізниця» від 11.10.2016 р. (вих. № 1241), станція Слобідка є опорною станцією і по своєму призначенню та характеру робіт, які виконуються є дільничною станцією (по об`єму, відповідальності роботи і технічному оснащенню віднесена до станції II класу), яка розташована на напрямку Вапнярка-Одеса і на стику між Одеською та Молдавською залізницями.

Згідно п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 р. «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р. (далі - Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно п. 2.14 Інструкції № 58 записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у «Класифікаторі професій».

Назва професії «Монтер колії» передбачена Національним класифікатором професій України (ДК 003:2010), затвердженим наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010 р.: код класифікатора професій (КП) 7129, загальносоюзний класифікатор професій, посад та тарифних розрядів (КОД ЗКППТР) 14668, випуск Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників (ЄТКД) 3.

Інструкція для посади «Монтер колій 2-го розряду» відповідає вимогам документу «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 64. Будівельні, монтажні та ремонтно-будівельні роботи, затвердженим наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 249 від 13.10.1999 р.

Назва професії «Слюсар з ремонту рухомого складу» передбачена Національним класифікатором професій України (ДК 003:2010), затвердженим наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010 р.: код класифікатора професій (КП) 7233, загальносоюзний класифікатор професій, посад та тарифних розрядів (КОД ЗКППТР) 18540, випуск Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників (ЄТКД) 42.

Назва професії «Оглядач-ремонтник вагонів» передбачена Національним класифікатором професій України (ДК 003:2010), затвердженим наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010 р.: код класифікатора професій (КП) 7233, загальносоюзний класифікатор професій, посад та тарифних розрядів (КОД ЗКППТР) 16275, випуск Єдиного тарифно-кваліфікаційного довідника робіт та професій робітників (ЄТКД) 66.

Інструкція для посади «Оглядач-ремонтник вагонів 4-го розряду» відповідає вимогам документу «Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 66. Залізничний транспорт і метрополітен», затвердженим наказом Міністерства транспорту України №601 від 17.12.1999р.

Як вбачається з матеріалів справи, записи у трудовій книжці позивача в частині зазначення назви професій дещо відрізняються від назв професій, зазначених у Національному класифікаторі професій України (ДК 003:2010), затвердженому наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010 р.

Разом з тим відповідно до примітки 2 Національного класифікатора професій України (ДК 003:2010), затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 327 від 28.07.2010 р., назви професій можуть бути розширені за потребою користувача термінами та словами, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у КП чи відповідних законодавчо-правових актах.

За змістом листа Мінсоцполітики № 297/13/116-15 від 05.06.2015 р. «Щодо застосування Класифікатора професій та отримання дозволу на застосування праці іноземців» розширення чи уточнення назв посад, професій або професійних назв робіт за допомогою приміток 1 та 2 Додатка 2 до Класифікатора професій є прерогативою роботодавця, наприклад, для внутрішнього використання термінів та слів, які уточнюють місце роботи, виконувані роботи, сферу діяльності тощо. Застосування приміток 1 і 2 Додатка 2 до Класифікатора професій не обмежується ніякими пільговими переліками, складністю робіт тощо. Єдиною вимогою до розширення чи уточнення назви посади або професії є дотримання норм і положень Класифікатора професій. Так, за необхідності доречно розширювати назву посади (професії) з метою уточнення трудових функцій працівника, розширення його сфери діяльності та повноважень.

За змістом листа Виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Котовськ» від 14.11.2016 р. (вих. № 1386/ВЧДЕ-2), довідки Виробничого підрозділу служби вагонного господарства «Вагонне депо Подільськ» AT «Українська залізниця» від 20.05.2021 р. (вих. № ВГДЕ-2-06/225), згідно Типового технологічного процесу роботи пунктів технічного обслуговування вагонів Т12.01 «ЦВ-0041», на міжнародному пункті передачі вагонів (МППВ) виконують технічне обслуговування вагонів у сформованих на станції дільничних та збірних поїздах, а також на транзитних поїздах, у яких проводиться зміна локомотивів та локомотивних бригад аналогічно до технології роботи пункту технічного обслуговування вагонів (ПТО). Таким чином МППВ відрізняються від ПТО тільки пропускною здатністю станції (а.с. 43-44).

Згідно довідки Виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Котовськ» від 10.10.2016 р. (вих. № 1238) згідно Класифікатора професій ДК 003:10 (Розділ 7) «Кваліфіковані робітники з інструментом» професійна назва роботи - оглядач ремонтник вагонів, а інші доповнення («зайняті на пунктах технічного (технічного і комерційного) обслуговування вагонів», «пункт контрольно-технічного обслуговування», «пункт міжнародної передачі вагонів») є похідним словом незалежно від назв пунктів відповідно до додатку В Класифікатора. Усі оглядачі ремонтники вагонів виконують однотипну роботу як на ПТО, так і на ПКТО і ПМПВ згідно технологічного процесу, який розроблений на підставі вимог: інструкції ЦВ-0043 (затверджена наказом Укрзалізниці № 737-Ц від 28.12.2001р., № 417-Ц від 25.09.2008р.; інструкції ЦВ-ЦЛ-0013 (затверджена наказом Укрзалізниці № 022-ЦЗ-Ц від 25.10.2005р.); інструкції ЦВ-0143 (затверджена наказом Укрзалізниці № 009-Ц від 16.01.2014р.); інструкції ТТТ-ТТВ-ТТЛ-0015 (затверджена наказом Укрзалізниці №312-0 від 07.06.2001р.); інструкція ЦВ-ЦЛ-ЦТ-0014 (затверджена наказом Укрзалізниці №402-Ц від 08.12.2005р.); правил технічної експлуатації залізниць України (затверджена наказом міністерства транспорту України № 411 від 20.12.1996р.); інструкції з сигналізації на залізницях України (затверджена наказом міністерства транспорту і зв`язку України № 747 від 23.06.2008р.) (а.с. 45).

Відповідно до ст.ст. 80, 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Згідно приписів пп. 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р. (далі Порядок № 22-1), заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пп. 1.1 розділу І Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що надання уточнюючих довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

При цьому нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку особи, яка звертається за призначенням пенсії, подавати разом із відповідною заявою первинні документи, які б підтверджували відомості, відображені в уточнюючій довідці, виданій підприємством, на якому працювала така особа.

Разом з тим, згідно пп. 4 п. 4.2 Порядку № 22-1, при прийманні документів працівник сервісного центру, зокрема, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.

Однак, органом Пенсійного фонду України не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити пільговий стаж позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що особа, яка звертається за отриманням пенсії, не може нести відповідальність за неналежне оформлення роботодавцем особових справ працівників, відсутність у них певних документів, їх умисне ненадання на запити уповноважених органів, зокрема під час проведення пенсійним органом зустрічних перевірок на предмет достовірності поданих йому на розгляд документів (в тому числі уточнюючих довідок) і обґрунтованості їх видачі, й так само за неналежне, неповне проведення пенсійним органом таких перевірок.

Вищенаведені обставини, за умови документального підтвердження і доведеності, в тому числі в судовому порядку, наявності у особи права на пільгове пенсійне забезпечення і дотримання ним процедури звернення за пенсією, передбаченої, зокрема п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не може зумовлювати позбавлення особи такого права, яке набуто нею згідно з законодавством та гарантоване Конституцією і законами України.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 08.02.2021 р. по справі № 487/68/17, від 20.01.2021 р. по справі № 588/647/17, від 30.09.2019 р. по справі № 638/18467/15-а, від 25.04.2019 р. по справі № 593/283/17.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Враховуючи викладене, неврахування уточнюючих довідок про стаж позивача, порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

З наведених підстав суд приймає до уваги інформацію, що містилася у вищенаведених довідках, наданих позивачем на підтвердження спірних періодів роботи, оскільки така інформація в повній мірі узгоджується з записами у трудовій книжці.

Беручи до уваги наведене, враховуючи встановлені судом обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 85 від 18.06.2021 р. про відмову ОСОБА_1 пенсії за вислугу роківє протиправним та не обґрунтованим.

Згідно положень ст. 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Андрєєва проти Латвії» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо).

Це, звичайно, не означає, що суд має приймати рішення на користь людини кожного разу, коли вона про це просить, але суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до ч. 1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що він при прийнятті рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, добросовісно, тобто с забезпеченням усіх прав особи. Рішення не є пропорційним, з огляду на те що воно порушує баланс між несприятливими наслідками для реалізації конституційного права позивача на соціальний захист (ст.46 Конституції України) і цілями на які, врешті, спрямоване це рішення.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

При таких обставинах по цій справі суд не може перебирати повноваження органу Пенсійного фонду щодо призначення позивачу пенсії.

Разом з тим, п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача прийняти (вчинити) певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 1 ст. 5 та п.4 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи той факт, що суд не може підміняти орган Пенсійного фонду, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий стаж позивача, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача, буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 85 від 18.06.2021 р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 10.06.2021р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII та питання зарахування до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання пенсії за вислугу років, періодів роботи: з 26.04.2004р. по 04.09.2008 р. - на посаді монтера колії 8 околотку станції Слобідська Вапнярської дистанції колії № 21 Одеської залізниці; з 11.12.2008р. по 19.01.2012 р. - на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу на міжнародному пункті передачі вагонів станції Слобідка вагонного депо станція Котовськ; з 20.01.2012р. по 30.06.2017 р. - на посаді оглядача-ремонтника вагонів на міжнародному пункті передачі вагонів станції Слобідка вагонного депо станція Котовськ; з 01.07.2017р. по 09.06.2021 р. - на посаді оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів Слобідка вагонного депо станція Котовськ, з урахуванням висновків суду.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років - з 10.06.2021 р., суд відмовляє у її задоволенні, оскільки як було зазначено вище, суд, з урахуванням дискреційних повноважень органу, не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень щодо питань, які належать до його компетенції.

Відтак, з урахуванням зазначеного, на підставі встановлених судом фактів та обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Герцена, 10; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83; ) про визнання протиправним та скасування рішення № 85 від 18.06.2021 р., зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 85 від 18.06.2021 р. про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 10.06.2021р. про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. № 1788-XII та питання зарахування до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 , що надає право на отримання пенсії за вислугу років, періодів роботи: з 26.04.2004р. по 04.09.2008 р. - на посаді монтера колії 8 околотку станції Слобідська Вапнярської дистанції колії № 21 Одеської залізниці; з 11.12.2008р. по 19.01.2012 р. - на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу на міжнародному пункті передачі вагонів станції Слобідка вагонного депо станція Котовськ; з 20.01.2012р. по 30.06.2017 р. - на посаді оглядача-ремонтника вагонів на міжнародному пункті передачі вагонів станції Слобідка вагонного депо станція Котовськ; з 01.07.2017р. по 09.06.2021 р. - на посаді оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів Слобідка вагонного депо станція Котовськ, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позвних вимог, - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29013, м. Хмельницький, вул. Герцена, 10; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1816,00 грн. (одна тисяча вісімсот шістнадцять гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Самойлюк Г.П.