Справа № 300/4094/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. справа № 300/4094/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

судді Шумея М.В.,

при секретарі Шпак М.М.

за участю:

представника відповідача: Дидич І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Богородчанська селищна рада, заступник керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Богородчанського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Богородчанська селищна рада, заступник керівника Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.07.2021 та 20.07.2021 старшим державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) протиправно, в порушення Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанови в межах виконавчого провадження ВП № 66270194 від 26.07.2021 про стягнення виконавчого збору в розмірі 12000 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження слугувала постанова про стягнення виконавчого збору №65088385 від 09.04.2021, яка видана на підставі виконавчого листа Богородчанського районного суду №338/481 від 02.04.2021. Проте, рішення Богородчанського районного суду набрало законної сили тільки 26 травня 2021 року з моменту коли постановою Івано-Франківського апеляційного суду було відмовлено у задоволені апеляційної скарги. Відтак, постанова ДВС про стягнення виконавчого збору ВП №65088385 в розмірі - 12000 грн., винесена 09 квітня 2021 року, до набрання рішенням законної сили. Також, дії відповідача щодо визначення суми виконавчого збору є наслідком неправильного тлумачення положень Закону «Про виконавче провадження» та недоліків у формулюванні самих норм. Так, ст. 27 даного Закону вказує, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом. В той же час, ч. 3 ст. 40 Закону вказує: у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступною робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Тому, застосовуючи вузьке тлумачення законодавчих норм, старший державний виконавець винесла постанову про стягнення виконавчого збору незважаючи на положення ст. 27 Закону, яка встановлює обов`язковість наявності повернутих, стягнених сум чи вартості майна для стягнення виконавчого збору. Крім того зазначив, що з моменту, коли рішення суду набрало законної сили позивача фактично було позбавлено права власності на земельну ділянку і залишилося вчинити державному реєстратору дію про скасування запису в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати протиправними та скасувати постанову в межах виконавчого провадження ВП № 66270194 від 26.07.2021 про стягнення виконавчого збору в розмірі 12000 грн.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.08.2021 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 відкрито провадження за правилами, передбаченими статтею 287 КАС України.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 допущено заміну відповідача - Богородчанського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), його правонаступником - Богородчанським відділом ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (, вул. Шевченка, 69, смт. Богородчани, Богородчанський район, Івано-Франківська область, 77701).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 12.10.2021, згідно змісту якого, представник відповідач щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Зокрема, вказав на те, державним виконавцем вчинялися дії, щодо примусового виконання виконавчого листа №338/481/20 виданого Богородчанським районним судом 02.04.2021. Постанова про стягнення виконавчого збору в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника фізичної особи була винесена разом із постановою про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження АСВП 65088385 та боржником не була оскаржена, та є чинною. Державним виконавцем здійснювався виїзд по місцю знаходження земельної ділянки, виносилися постанови про накладення штрафів за невиконання рішення суду. Після завершення виконавчого провадження з виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, якщо виконавчий збір, витрати на організацію та проведення виконавчих дій, штрафи не стягнуто, постанови виділяються в окремі провадження та реєструються в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ, та підлягають виконанню. Виконавець відкриває виконавчі провадження за відповідними постановами та вживає заходів примусового виконання рішень, передбачених цим Законом, шляхом звернення стягнення на кошти та інше належне боржнику майно. Іншими словами, постанова про стягнення виконавчого збору була виділена з виконавчого провадження, в рамках якого вона перебувала на виконанні, в окреме провадження. Крім того, слід зазначити, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника самостійно виконати рішення суду до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення адміністративного позову заперечила з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву. Представник Богородчанської селищної ради в судове засідання не з`явилась, подав клопотання про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просив відмовити.

Заступник керівник Надвірнянської місцевої прокуратури Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, правом на подання пояснень щодо позову не надав, інших клопотань від нього не надходило.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначених статтями 268, 269, 271, 287 КАС України, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Богородчанським районним судом, 02.04.2021, видано виконавчий лист №338/481/20 на виконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1250 га (кадастровий номер :12:001:003), що знаходиться в с. Горохолин Ліс, урочище "Панське" Івано-Франківського (раніше - Богородчанського) району Івано-Франківської області, до земель запасу Богородчанської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Івано-Франківська окружна прокуратура 09.04.2021 звернулася до Богородчанського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про відкриття виконавчого провадження та здійснення примусового виконання судового рішення на підставі виконавчого листа від 02.04.2021 року у справі № 338/481/20.

Розглянувши заяву Івано-Франківської окружної прокуратури, старшим державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дидич І.П. 09.04.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65088385 про примусове виконання виконавчого листа № 338/481/20, виданого 02.04.2021 року Богородчанським районним судом. У пункті 2 резолютивної частини вказаної постанови, боржнику встановлено строк тривалістю десять робочих днів, для виконання рішення суду. У пункті 3 резолютивної частини вказаної постанови, постановлено стягнути з боржника виконавчий збір в сумі 12000 грн.

Цього ж дня, старшим державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дидич І.П., винесено постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 12000 грн..

В подальшому, старшим державним виконавцем Богородчанського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Дидич І.П., 26.07.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65088385 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 12000 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66270194 від 26.07.2021 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 ВП №65088385 від 09.04.2021 протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 129 та 129-1 Конституції України, однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень. Суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статі 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною 5 статті 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Порядок та розміри справляння виконавчого збору регламентовано статтею 27 Закону №1404-VIII.

Так, згідно з частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 3 статті 27 Закону №1404-VIII (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Частиною 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ, передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частина третя статті 40 Закону №1404-VIII є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону не можуть застосовуватися.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі №825/739/17 (К/9901/2103/17), від 30.05.2018 у справі №808/3791/16 (К/9901/20636/18).

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Умовою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VІІІ, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція № 512/5).

Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Нормами Закону №1404-VIII прямо передбачено, що виконавчий збір не стягується лише у тому випадку, коли рішення суду боржником виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У випадку, коли державним виконавцем було відрито виконавче провадження за виконавчим документом, вимоги якого станом на час відкриття виконавчого провадження не виконані, та в подальшому повернуто виконавчий документ за заявою стягувача, нормами законодавства чинними станом на час прийняття оскаржуваної постанови прямо передбачено обов`язок державного виконавця стягнути з боржника виконавчий збір.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця.

Водночас, суд звертає увагу на те, що фактичне виконання рішення суду в справі №338/481/20, на підставі якого видано виконавчий лист, залежало тільки від волевиявлення стягувача - Богородчанської селищної ради, оскільки позивач жодним чином не здійснював дій, щодо повернення земельної ділянки Богородчанській селищній раді. Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області по справі № 338/481/20 від 24.02.2021 про зобов`язання повернення земельної ділянки селищній раді є юридично некоректним, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду, яка вказала, що належним способом захисту прав власника земельної ділянки є вимога витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння на користь власника, а не вимога про зобов`язання повернути земельну ділянку (п. 142-144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Тому на практиці виконати боржником таке рішення є неможливим. З моменту, коли рішення суду набрало законної сили, 26 травня 2021 року позивача фактично було позбавлено права власності на земельну ділянку. Відтак, Богородчанській селищній раді на підставі рішення суду залишилося звернутись до державного реєстратора про скасування запису в Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, виконання рішення суду залежало від самого стягувача, а відтак було фактично виконано без участі боржника до винесення постанови про примусове виконавче провадження.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, №303-A, пункт 29).

В рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (пункт 1); обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) (пункт 3); безсторонньо (пункт 4); добросовісно (пункт 5); з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації (пункт 7); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (пункт 8); своєчасно, тобто протягом розумного строку (пункт 10).

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З встановлених у справі обставин слідує, що відповідач не довів правомірність дій щодо стягнення виконавчого збору у межах своїх повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Богородчанського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66270194 від 26.07.2021 з виконання постанови ВП №65088385 від 09.04.2021 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Богородчанського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ;

відповідач - Богородчанський відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (, вул. Шевченка, 69, смт. Богородчани, Богородчанський район, Івано-Франківська область, 77701)

Суддя Шумей М.В.