Справа № 761/29806/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (КМДА) на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 08 липня 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №1619 від 17.08.2020 та закрити провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач не являється суб`єктом адміністративного правопорушення, вона є адміністратором салону манікюру «ФОП- ОСОБА_2 » і до її обов`язків згідно з робочою інструкцією не входить розміщення, зберігання, догляд тощо щодо рекламних засобів. Крім того, органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи не мають повноважень на здійснення заходів щодо державного нагляду (контролю) у сфері рекламних послуг, тому що не входять до визначеного статтею 26 Закону України «Про рекламу» переліку органів, уповноважених здійснювати контроль за дотриманням законодавства України про рекламу, та у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» відсутні положення, які б надавали цим органам такі повноваження. Зазначено також на те, що при виявлені причин та умов, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати припис, який обов`язковий для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою. В даному разі припис був відсутній.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що постанова є законною, позивачка являється суб`єктом адміністративного правопорушення, на рекламному засобі був зазначений номер мобільного оператора, який вказаний позивачкою в протоколі про адміністративне правопорушення. Вважає, що позивачку правомірно притягнуто до адмінвідповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано поважними причини пропуску строку на оскарження постанови №1619 від 17.08.2020 та поновлено строк. Визнано протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення №1619 від 17.08.2020. Скасовано постанову №1619 від 17.08.2020 про накладення адміністративного стягнення на адміністратора салону «ФОП ОСОБА_3 » у вигляді штрафу в розмірі 850 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.152 КУпАП. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимоги повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що позивачем було розміщено саме об`єкт зовнішньої реклами, а не вивіску. Вказує, що відповідно до пояснень позивача, вона не заперечує щодо розміщення нею рекламного засобу та добровільно бере на себе обов`язок щодо його демонтажу власними силами, при цьому не вказує, що власником та особою, що розмістила рекламний засіб (тимчасово виносна рекламна конструкція) є хтось іншим.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 06.08.2020 головним спеціалістом відділу контролю за благоустроєм Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Зубовою Т.М. було складено протокол №1080014 відносно позивачки, відповідно до якого 06.08.2020 о 9:00 год. нею було вчинено правопорушення, а саме: розміщено рекламний засіб без дозвільної документації.

З наданої фотокопії вбачається розміщення вивіски з надписом «ІНФОРМАЦІЯ_1», «безпечний манікюр та педикюр, покриття гель лаком, нарощування нігтів та інше», «АДРЕСА_1, вхід з двору» та номером телефону.

06.08.2020 позивачку було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 17.08.2020 о 15:00 год.

17.08.2020 Адміністративна комісія при виконавчому органі Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийняла постанову №1619 про накладення адміністративного стягнення на адміністратора салону манікюра «ФОП ОСОБА_3 » ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 850 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, порушення п. 14.1.1 Правил благоустрою м. Києва, а саме: розміщення рекламного засобу без необхідної дозвільної документації (АДРЕСА_1).

Не погоджуючись з вищевказаною постановою, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що було розміщено саме вивіску, яка носить інформаційних характер та не є елементом зовнішньої реклами, тому відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з положеннями ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваного рішення та наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП. Зокрема, не надано жодного належного та допустимого доказу того, що саме позивач здійснював дії щодо розміщення зовнішньої реклами, що це входить до її посадових обов`язків адміністратора салону і що такими діями було порушено п. 14.1.1 Правил благоустрою м. Києва.

Не надано також доказів того, що зазначений банер є елементом зовнішньої реклами та відповідає критеріям, зазначеним в Закону України «Про рекламу» з огляду на наступне.

Стаття 9 Закону №270/96-ВР визначає правила ідентифікації реклами, а саме: реклама має бути чітко відокремлена від іншої інформації, незалежно від форм чи способів розповсюдження, таким чином, щоб її можна було ідентифікувати як рекламу. Інформаційний, авторський чи редакційний матеріал, в якому привертається увага до конкретної особи чи товару та який формує або підтримує обізнаність та інтерес глядачів (слухачів, читачів) щодо цих особи чи товару, є рекламою і має бути вміщений під рубрикою «Реклама» чи «На правах реклами». Прихована реклама забороняється.

Цією ж нормою визначено, що не є рекламою в розумінні Закону №270/96-ВР, а саме: вивіска чи табличка з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать цій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщена на внутрішній поверхні власного чи наданого у користування особі приміщення, на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу в таке приміщення, не вважається рекламою.

Відповідно до абзацу 8 п.2 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року №2067 вивіска чи табличка - елемент на будинку, будівлі або споруді з інформацією про зареєстроване найменування особи, знаки для товарів і послуг, що належать такій особі, вид її діяльності (якщо це не випливає із зареєстрованого найменування особи), час роботи, що розміщений на зовнішній поверхні будинку, будівлі або споруди не вище першого поверху або на поверсі, де розташовується власне чи надане у користування особі приміщення (крім, випадків, коли суб`єкту господарювання належить на праві власності або користування вся будівля або споруда), біля входу у таке приміщення, який не є рекламою.

Реклама - це інформація, а вивіска (табличка) - спосіб розміщення інформації. Вивіска (табличка) може мати як рекламний характер, так і інформаційний. Різниця полягає у змісті інформації, а не способі її представлення. Системний аналіз вказаних положень дає змогу дійти висновку, що інформація про виробника товару та/або товар у місцях, де цей товар реалізується чи надається споживачеві, а також інформація, розміщена на зовнішній поверхні будинку чи споруди не вище першого поверху або на поверсі, де знаходиться власне чи надане у користування особі приміщення, біля входу у таке приміщення, яка не містить закликів придбавати товар або послугу, що реалізується суб`єктом, не є рекламою у розумінні частини сьомої статті 8 та частини шостої статті 9 Закону України «Про рекламу».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №323/1766/17, від 04.09.2019 у справі №1340/4421/18, від 11.11.2019 у справі № 323/1360/17, від 27.02.2020 у справі №405/4704/15-а, від 25.03.2020 у справі №461/4489/16-а, від 25.06.2020 у справі № 820/1609/17.

Згідно п. 14.1.1 Правил благоустрою м. Києва розміщення та утримання зовнішньої реклами в м. Києві повинно відповідати вимогам Закону України «Про рекламу», Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 N 2067, а також діючому Порядку, що затверджується розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Рекламні засоби розмінуються у відповідності до дозволу, який видається на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та проекту благоустрою території (схеми), затвердженому виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією). Розміщення зовнішньої реклами, опор освітлення, контактних ліній міського транспорту обов`язково погоджувати з власниками інженерних мереж. Єдиною підставою для виконання робіт, пов`язаних з встановленням рекламних засобів, є дозвіл (ордер) на тимчасове порушення благоустрою території у зв`язку з виконанням відповідних робіт Головного управління контролю за благоустроєм м. Києва, виданий на основі дозволу Головного управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської, міської державної адміністрації).

Дослідивши вказані норми, розглянувши копію фотознімку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що було розміщено саме вивіску, яка носить інформаційних характер та не є елементом зовнішньої реклами.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку відповідач поклав адміністративну відповідальність на працівника, який ніяким чином не відповідає за розміщення, зберігання, догляд тощо «об`єкта правопорушення», що належить ФОП ОСОБА_2 .

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що відповідачами у ході розгляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, за викладених у оскаржуваній постанові про притягання до відповідальності обставин, тому постанова №1619 від 17.08.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог у задоволенні яких відмовлено не оскаржується позивачем, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Адміністративної комісії при виконавчому органі Київської міської ради (КМДА) - залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 08 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 21.10.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна