Справа № 308/8421/21
Суддя: Сарай А. І.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/8421/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2021 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Сарай А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Козак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до адміністративної комісії виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до адміністративної комісії виконавчого комітету Ужгородської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що адміністративною комісією при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради було винесено постанову № 20.02-03/157 про притягнення його до адміністративної відповідальності до за ст. 152 КУпАП та накладено на нього штраф у розмірі 1360 грн. за складання будівельних матеріалів за межами будівельного майданчика по АДРЕСА_1 .

Вважає вказану постанову протиправною, так як при складанні постанови жодним чином не було з`ясовано ключові обставини справи, а саме, чи він є власником або підприємцем, який здійснює діяльність за вказаною в постанові адресою, чи належать йому будівельні матеріали, про складання яких ідеться в постанові, при тому, що в протоколі про адміністративне правопорушення № 1452 від 20.04.2021 року, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, ним чітко було зазначено, що власником даних будівельних матеріалів він не являється.

Зауважує, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення питання про наявність в його діях складу діяння, передбаченого ст. 152 КУпАП, не вирішувалося. Крім того, у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано який саме пункт Правил благоустрою було порушено, протокол розглянуто без його участі. Постанова винесена з порушенням його прав, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, не доведена.

Позивач зазначає, що при розгляді адміністративних матеріалів він не був присутній, про винесення вказаної постанови він дізнався тільки після отримання її поштою. Дата отримання листа - 29.06.2021 року, що підтверджено відповідною довідкою працівника Укрпошти. У зв`язку із наведеним прошу суд поновити строк на оскарження постанови у відповідності до ст. ст. 121, 122 КАС України та ст. 289 КУпАП.

На підставі наведеного, позивач просить суд поновити пропущений строк на оскарження постанови № 20.02-03/157 від 03.06.2021 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, скасувати постанову № 20.02-03/157 від 03.06.2021 року адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.09.2021 року представником відповідача до суду подано відзив на позов з додатками.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 26.12.2006 року № 136 «Про затвердження Правил благоустрою міста Ужгород» затверджено Правила благоустрою міста Ужгород (вказане рішення у вільному доступі за відповідним посиланням), відповідно до п. п. 7 п. 5.9.1 яких на об`єктах благоустрою забороняється складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків.

Вказує, що 20.04.2021 року головним спеціалістом відділу муніципальної інспекції управління муніципальної варти Готрою В.І. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 1452 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а саме: 20.04.2021 року, близько 13.30 год., ОСОБА_1 складував будівельні матеріали за межами будівельного майданчика по АДРЕСА_1 , що є порушенням п. п. 7 п. 5.9.1 Правил благоустрою м. Ужгород. До протоколу додано фотофіксацію правопорушення. Своїми діями позивач вчинив правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП.

Представник відповідача зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення № 1452 від 29.04.2021 року відносно ОСОБА_1 , який став підставою для винесення оскаржуваної постанови, містить всі необхідні відомості, які визначені ст. 256 КУпАП. 03.06.2021 року, розглядаючи протокол № 1452, складений за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, відносно позивача, який був присутній на засіданні адміністративної комісії (на підтвердження чого надається витяг з протоколу засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради 03.06.2021 року) та надав пояснення, що земельна ділянка знаходиться не в його власності та чий гравій йому не відомо. Однак, комісія критично поставилася до вказаних показів, так як позивач зазначив, що земельна ділянка належить на праві власності його матері (підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку) і з фотокартки, яка додана як доказ вчинення правопорушення слідує, що саме позивачем вчинено зазначене адміністративне правопорушення про те, що будівельні матеріали - гравій складувалися поза межами будівельного майданчика, а отже комісією було законно винесено постанову від 03.06.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення штрафу в розмірі 1360 грн.

Крім того, представник відповідача зазначає, що у даному адміністративному позові позивач посилається на те, що він дізнався про порушення своїх прав і свобод тільки коли отримав постанову адміністративної комісії від 03.06.2021 року у відділенні зв`язку «Укрпошта», а саме 29.06.2021 року. Разом з тим, ОСОБА_1 03.06.2021 року був присутній при розгляді адміністративних матеріалів відносно себе і йому було відомо про прийняту постанову адміністративної комісії, а тому відсутні підстави для поновлення строку на звернення з адміністративним позовом про оскарження постанови. Поважних причин для поновлення строку на оскарження він не навів. Отримання ним постанови тільки 29.06.2021 року свідчить тільки про його байдужість до своїх прав або про небажання дізнатися, так як вбачається з реєстру поштових відправлень постанова була відправлена 07.06.2021 року і її намагалися вручити позивачу вже 09.06.2021 року. Зазначене дає підстави вважати, що позивач мав можливість та повинен бути обізнаним про прийняте рішення адміністративною комісією виконавчого комітету Ужгородської міської ради, які стосуються його особисто, а тому міг та повинен бути дізнатися про обставини, що слугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Вважає, що позивачем не наведено будь-яких доводів та не надано доказів в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, в силу чого, суд не повинен вбачати підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Таким чином, позивач звернувся до суду з пропуском встановленого ст. 122 КАС України строку звернення до суду.

Враховуючи те, що виконавчим комітетом Ужгородської міської ради належними та допустимими доказами доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, представник відповідача просить залишити постанову адміністративної комісії від 03.06.2021 року № 20.02-03/157 без змін, а позовну заяву без задоволення.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву, згідно з якою просить ухвалити рішення у справі без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позов просить розгляд справи провести без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2021 року головним спеціалістом відділу муніципальної інспекції управління муніципальної варти Готрою В.І. було складено протокол про адміністративне правопорушення № 1452, згідно з яким 20.04.2021 року, близько 13.30 год., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , складував будівельні матеріали за межами будівельного майданчика по АДРЕСА_1 , чим порушив п. п. 7 п. 5.9.1 Правил благоустрою м. Ужгород та вчинив правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП. До протоколу в якості додатку долучена фотофіксація.

03.06.2021 року адміністративна комісія при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради за наслідками розгляду протоколу № 1452, складеного за ознаками правопорушення, передбаченого статтею 152 КУпАП, відносно ОСОБА_1 , постановила накласти на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1360 грн., що підтверджується витягом з протоколу засідання адміністративної комісії при виконавчому комітеті міської ради.

З протоколу вбачається, що на засідання комісії з`явився ОСОБА_1 який пояснив, що земельна ділянка знаходиться не в його власності, чий гравій йому невідомо. Вину не визнав.

На підставі викладеного відповідачем прийнято оскаржувану постанову 20.02-03/157 від 03.06.2021 року.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом в суд.

За приписами ч. 1 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року № 2807-IV встановлено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Відповідно до ст. 5 Закону № 2807-IV управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 2807-IV передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів.

Статтею 12 Закону № 2807-IV передбачено, що суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

До об`єктів благоустрою населених пунктів відповідно до ст. 13 Закону № 2807-IV належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об`єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту.

Громадяни у сфері благоустрою населених пунктів згідно зі ст. 17 Закону № 2807-IV зобов`язані, зокрема, утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту, прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону № 2807-IV правила благоустрою території населеного пункту - це нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту. У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила. Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.

Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 26.12.2006 року № 136 «Про затвердження Правил благоустрою міста Ужгород» затверджено Правила благоустрою міста Ужгород.

Відповідно до п. п. 7 п. 5.9.1. Правил на об`єктах благоустрою забороняється складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідачем не було з`ясовано обставини справи, а саме, чи є він власником або підприємцем, який здійснює діяльність за вказаною в постанові адресою, чи належать йому будівельні матеріали, про складання яких ідеться в постанові.

Як встановлено судом, у протоколі про адміністративне правопорушення № 1452 від 20.04.2021 року, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, позивачем було зазначено, що він не являється власником будівельних матеріалів, що також підтвердив на засіданні адміністративної комісії, вказавши, що земельна ділянка знаходиться не в його власності, чий гравій йому невідомо.

За приписами ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Водночас, суд зауважує, що відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Таким чином, фіксація правопорушення у відповідному протоколі про адміністративне правопорушення є наслідком відповідних дій уповноважених осіб з перевірки наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та наявності підстав для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності. Ці дії посадових осіб можуть вчинятися лише після виявлення правопорушення, тобто встановлення певного факту та загальних ознак вчиненого діяння.

В даному випадку з пояснень позивача та матеріалів справи судом встановлено, що відповідачем не повно та не всебічно виявлено обставин правопорушення, зокрема, не встановлено кому саме належать будівельні матеріали та чи саме позивач складував їх за межами будівельного майданчика.

В той час позивачем надано до матеріалів Інформацію Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, згідно з якою власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 . При цьому місце вчинення правопорушення згідно з протоколом про адміністративне правопорушення № 1452 від 20.04.2021 року та оскаржуваною постановою є: АДРЕСА_1 . Вказаною інформацією про право власності на земельну ділянку не підтверджується винуватість позивача у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП.

Разом з тим, з наданих відповідачем доказів (фотографії) не можливо встановити порушення, оскільки дане фото є неналежної якості, не вказує на адресу (місце правопорушення), не дає можливості встановлення дати фотозйомки та не дає можливості встановлення дійсності правопорушення. Жодні заміри не проводилися, схеми місця здійснення правопорушення не складалися, вимірювання та зазначення ліній меж прилеглої території не здійснювалося.

Вказане у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що постанова адміністративної комісії при виконавчому комітеті Ужгородської міської ради у справі про адміністративне правопорушення не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Положеннями ст. 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ст. 152 КУпАП, при винесенні оскаржуваної постанови та не дотримано вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач передчасно виніс оскаржувану постанову, без з`ясування всіх обставин.

Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, що повинно бути доведене шляхом надання доказів.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, враховуючи викладене та беручи до уваги вищенаведені норми, суд вважає, що позов слід задовольнити та скасувати постанову № 20.02-03/157 від 03.06.2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

При цьому суд відмічає, що відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Судом також враховується те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Позивач дізнався про оскаржувану постанову лише 29.06.2021 року в момент отримання її засобами поштового зв`язку, що підтверджується матеріалами справи, а тому, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови та поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходиться з приписів ст. 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 454 грн.

З огляду на викладене, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 454 грн. за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови адміністративної комісії виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 20.02.-03/157 від 03.06.2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП, та поновити ОСОБА_1 строк на оскарження даної постанови.

Позовну заяву - задовольнити повністю.

Скасувати постанову адміністративної комісії виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 20.02.-03/157 від 03.06.2021 року, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 1360 грн., а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Ужгородської міської ради.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: адміністративна комісія виконавчого комітету Ужгородської міської ради, , що знаходиться за адресою: пл. Поштова, 3, м. Ужгород, Закарпатська область.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного рішення суду - 19 жовтня 2021 року.

Головуюча А.І. Сарай