Справа № 340/3799/21
Суддя: Ю.П. Пасічник
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року м.Кропивницький Справа № 340/3799/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Георг Біосистеми» (вулиця Вокзальна, будинок 3, смт. Побузьке, Голованівській район, Кіровоградська область, 26555, ) до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (вул. В. Перспективна, 55, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25000, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомленьрішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте 23 червня 2021 року Головним управлінням Державної податкової служби у Кіровоградській області за №1, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Георг Біосистеми» збільшено суму грошового зобов`язання, з податку на прибуток на суму 594 021,60 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 148 505,40 грн.;

- визнати частково протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення прийняте 23 червня 2021 року Головним управлінням Державної податкової служби у Кіровоградській області за №1, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Георг Біосистеми» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 550 020,00 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 137 505,00 грн.

В обґрунтування вимог позивача зазначає, що за результатами планової документальної перевірки проведеної посадовими особами відповідача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 31.12.2020 року, валютного законодавства за період з 01.10.2017 року по 31.12.2020 року, з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2020 року, іншого законодавства за період з 01.10.2017 по 31.12.2020 року, встановлено безтоварність господарських операцій з контрагентами ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт». Висновки посадових осіб відповідача ґрунтуються на тому, що контрагенти вказаних юридичних осіб не мають достатньої кількості трудових та матеріальних ресурсів, згідно інформаційних баз даних ДПС, відсутні докази придбання товарно матеріальних цінностей, які були реалізовані ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт», а в подальшому придбані позивачем.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки, на підставі яких винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вважає їх частково протиправним та такими, що підлягають скасуванню оскільки господарські операції між ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт» підтверджені належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Ухвалою суду від 19.07.2021р. відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 16.08.2021р. (т.1а.с.132).

03.08.2021р. відповідачем подано відзив на адміністративний позов, вимоги не визнаються в повному обсязі та зазначається, що за результатами перевірки ТОВ «Георг Біосистеми», контролюючим органом було здійснено аналіз господарської діяльності підприємств - контрагентів, що мали господарські взаємовідносини не лише з позивачем, а й з іншими контрагентами, які виступали постачальниками, виробниками продукції, що в подальшому надходила до кінцевого споживача, то за результатами зібраної інформації, вивчених документів (єдиний реєстр податкових накладних та інші джерела зібрання такої інформації) не було підтверджено реальність господарської операції, а саме не можливо було встановити джерело походження такої продукції. Як наслідок, при декларуванні ПДВ допущено порушення вимог Податкового кодексу України (т.1 а.с. 138-152).

Ухвалою суду від 16.08.2021р. підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 10.09.2021р. (т.2а.с.39).

Ухвалою суду від 10.09.2021 р., судове засідання відкладено за заявою представника позивача на 20.09.2021р. (т.2а.с.47).

20.09.2021р. в судовому засіданні оголошено перерву до06.10.2021р. (т.2а.с.52).

06.08.2021р. учасниками справи подано клопотання про подальший розгляд справи у письмовому провадженні (т.2а.с.55,56).

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі документи, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Посадовими особами відповідача в період з 12.04.2021 по 13.04.2021 та з 29.04.2021 по 27.05.2021 було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача щодо дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2017 по 31.12.2020 року, валютного законодавства за період з 01.10.2017 року по 31.12.2020 року, з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 31.12.2020 року, іншого законодавства за період з 01.10.2017 по 31.12.2020 року.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 03.06.2021 №1613/11-28-07-11/32644872 (т.1 а.с. 11-116).

Перевіркою дотримання податкового законодавства встановлено порушення позивачем:

1. П. 44.1 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.10 №2755-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 594021,60 грн., у т.ч.:

за IV квартал 2018 рік у сумі 594021,60 грн.

2. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на загальну суму 650120,00 грн., в тому числі за наступні податкові періоди :

за грудень 2018 року на суму 550020,00 грн.;

за травень 2019 року на суму 100100,00 грн.

3. п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №№2755-VI із змінами та доповненнями, п.3.2., п.3.3 розд. ІІІ «Порядку заповнення та подання податковим агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», затвердженого наказом Мінфіном України від 13.01.2015 р. №4 та зареєстрованого в Мінюсті України 30.01.15 року за №111/26556, щодо не відображення даних про суми нарахованих та виплачених доходів за ознакою доходу « 157» (дохід, виплачений самозайнятим особам) у податкових розрахунках форми 1-ДФ на протязі періоду, який перевірявся;

4. п.1 ч.2 ст. 6, ч. 5 ст. 8, п.2 ст. 9 Закону України 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненнями, в результаті чого не нарахована сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 225762,91 грн., в тому числі по періодах: лютий 2016 року 75,33 грн., жовтень 2016 року 234,85 грн., січень 2017 року 519,94 грн.

На підставі вищезазначених висновків, викладених в акті перевірки відповідачем 23.06.2021 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- Форма «Р» №1, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання, з податку на прибуток на суму 594 021,60 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 148 505,40 грн. (т.1а.с.117,118);

- Форма «Р» №1, яким позивачеві було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 650 120,00 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 162 530,00 грн. (т.1а.с.119,120).

Щодо порушень, які полягали у не відображені даних про суми нарахованих та виплачених доходів за ознакою доходу « 157» (дохід, виплачений самозайнятим особам) у податкових розрахунках форми 1-ДФ, а також не нарахування сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та за яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 25025,00 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 125125,00 грн., позивач погодився з вказаним порушенням, а тому вказана сума не була включена останнім до позовних вимог за оскаржуваними повідомленнями-рішеннями.

Надаючи правову оцінку встановленим порушенням норм податкового законодавства суд зазначає, що відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

В силу п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Суд враховує, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку є подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення такої господарської діяльності.

З огляду на пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, господарська операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків, якщо вона здійснена за наявності розумних економічних причин (ділової мети) і пов`язана з господарською діяльністю платника податків.

На доведення обставин, на яких ґрунтуються вимоги, відповідачем суду надано належним чином завірені копії документів фінансово-господарської діяльності та використання отриманого товару у господарській діяльності підприємства (договори поставки, картки рахунку 631, видаткові накладні, рахунки на оплату, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення):

- з ТОВ «Франтоза» (т.1а.с.175-192) придбання олії соняшникової;

- з ТОВ «Юкка Опт» (т.1а.с.206-217) - придбання масла вершкового;

- з ТОВ «Теніура» (т.1а.с.233-245) придбання масла вершкового.

Вищевказані первинні документи витребовувались відповідачем від іншого контролюючого органу та були предметом перевірки, що не заперечується останнім. Оскільки згідно протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 07.06.2019 року, співробітниками ГУ ДФС у Полтавській області, здійснено тимчасовий доступ до речей і документів та їх виїмку.

З акту перевірки вбачається, що нереальність здійснення господарських операцій позивача з контрагентами контролюючим органом аргументовано наступним:

-відсутністю у контрагентів - постачальників первинної поставки (придбання) тотожної продукції по ланцюгу постачання до ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт»;

-відсутністю у контрагентів постачальників по ланцюгу постачання трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок, транспортних засобів та відсутність придбання у постачальників ідентичного товару у відповідній кількості, а також відсутністю документів щодо його походження.

На переконання відповідача надані позивачем первинні документи щодо придбання товарно-матеріальних цінностей не опосередковувалися реальним рухом активів від ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт» до ТОВ «Георг Біосистеми».

Так, за відсутністю факту наявності товарно-матеріальних цінностей у контрагентів постачальників на адресу ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт» у позивача відсутнє право на отримання бюджетного відшкодування по від`ємному значенню.

При цьому відповідачем зазначено, що товарно-матеріальні цінності здекларовані позивачем по взаємовідносинах ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт», були в наявності та використані в господарській діяльності, але джерело їх походження невідоме.

Суд зазначає, що господарська діяльність платника податків повинна здійснюватися з належною податковою обачністю, як законною передумовою одержання податкової вигоди, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Європейського суду з прав людини «Булвес АД проти Болгарії».

В ході розгляду справи підтверджено наявними в справі матеріалами, що господарські відносини між позивачем та ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт» у перевіреному періоді мали реальний характер, позивачем по бухгалтерському та податковому обліку було відображено придбання у вказаних контрагентів-постачальників товарів, які використано позивачем у власній господарській діяльності.

Щодо посилання відповідача на відсутність у контрагентів постачальників трудових ресурсів, основних фондів, виробничих потужностей, земельних ділянок, транспортних засобів та відсутність придбання у постачальників ідентичного товару у відповідній кількості, а також відсутністю документів щодо його походження, суд зазначає наступне.

Не встановлення на момент перевірки позивача наявності в контрагента трудових ресурсів, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна не свідчить беззаперечно про відсутність реального характеру господарських операцій.

Позивачем було дотримано всіх обов`язкових вимог закону, безпосередньо пов`язаних з формуванням податкового кредиту та виникненням податкового зобов`язання, оскільки єдиною підставою для цього являється наявність у платника податку-покупця належно оформленої та зареєстрованої податкової накладної.

Суд також враховує те, що наявність вищевказаних законодавчо визначених обставин для формування податкового кредиту є обов`язковою, але, є не безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості у документах, на підставі яких вони сформовані, не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції з придбання товару (робіт, послуг) не мали реального характеру.

Статус позивача і його контрагентів (на час господарських взаємовідносин) як платників ПДВ не заперечувався відповідачем.

Податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які могли допустити його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними суб`єктами господарювання було лише одержання позивачем податкової вигоди.

Відносно посилання відповідача на відсутність у контрагентів - постачальників первинної поставки (придбання) тотожної продукції по ланцюгу постачання, суд зазначає наступне.

Висновки акту перевірки про не підтвердження реальності господарських операцій у зв`язку з посиланням на аналіз податкової звітності ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт» та аналіз Єдиного реєстру податкових накладних по ланцюгу постачання є помилковими, тому що чинне законодавство не ставить право платника податків на формування податкового кредиту у залежність від змісту податкової звітності його контрагентів та номенклатури придбаного/проданого товару третіми особами.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України №21-47а10 від 31.01.2011 року, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншими суб`єктами господарювання.

Також, суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічні за своєю суттю висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року у справі № 21-4781а15; від 22 березня 2016 року у справі № 21-170а16; від 22 березня 2016 року у справі № 21-2927а15; від 29 березня 2016 року у справі № 21-5315а15; від 12 квітня 2016 року у справі № 21-3270а15; від 12 квітня 2016 року у справі № 21-3635а15; від 19 квітня 2016 року у справі № 21-4985а15; від 26 квітня 2016 року у справі № 21-4976а15; від 24 травня 2016 року у справі № 21-5332; від 14 червня 2016 року у справі № 21-1318а16.

Щодо посилання відповідача в акті перевірки, як на підстави для висновків про встановлені порушення, на те, що: під час перевірки використовувались дані інформаційно-аналітичних систем державної фіскальної служби: ІТС «Податковий блок»; Єдиний реєстр податкових накладних; Система автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПС України, додатково до вищенаведеного слід зазначити таке.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №804/939/16, колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, оскільки така інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

З аналізу наведених вище норм законодавства та правовідносин позивача з ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт» вбачається, що позивачем було дотримано всіх обов`язкових вимог закону, безпосередньо пов`язаних з формуванням податкового кредиту та виникненням податкового зобов`язанням від сплати податків.

З іншого боку частиною першою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс.

У частині першій статті 23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 95 КПК України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже, протоколи допиту, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, протокол допиту н стадії досудового розслідування не може вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві.

Зважаючи на викладене матеріали досудових розслідувань по кримінальним провадженням не можуть бути враховані як докази фіктивності контрагентів позивача.

Аналогічні правові висновки міститься у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі №822/551/18 та від 20.02.2018 у справі №826/6280/13-а.

По суті, доводи відповідача зводяться до того, що у контролюючих органів виникли зауваження до перелічених в акті перевірки контрагентів позивача щодо їх податкової звітності. При цьому відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження висновків, викладених в акті перевірки щодо того, що фактичне виконання укладених господарських договорів не відбулось, а самі висновки з цього приводу ґрунтуються на припущеннях, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентами у перевіряємому періоді. При цьому, відповідачем, до суду не надано доказів, що позивач та ТОВ «Франтоза», ТОВ «Теніура», ТОВ «Юкка Опт» на момент їх виписки не були зареєстровані платниками податку на додану вартість та в ЄДР, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України мали обов`язок нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні. Що також не заперечувалось і відповідачем та встановлено під час перевірки.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до зазначеної норми, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення податкового органу, яким платнику податків визначені податкові зобов`язання, резюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше.

Відповідачем не доведено фактів відсутності реального характеру господарських операцій позивача з його контрагентами. Суду не були надані докази про встановлення таких фактів у рішеннях інших судів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому вони є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 21450,78 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №2372 від 12.07.2021р. (т.1а.с.1), який належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.,ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №1 від 23.06.2021 р., яким ТОВ «Георг Біосистеми» збільшено суму грошового зобов`язання, з податку на прибуток на суму 594 021,60 грн. та застосовано штрафну санкцію в сумі 148 505,40 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Кіровоградській області №1 від 23.06.2021 р., яким ТОВ «Георг Біосистеми» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 550 020,00 грн., застосовано штрафну санкцію в сумі 137 505,00 грн.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Георг Біосистеми» (), здійснені ним судові витрати на оплату судового збору в сумі 21450,78 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. Пасічник