Справа № 380/12605/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/12605/20 пров. № А/857/16606/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 380/12605/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції Потабенко В.А.,

час ухвалення рішення 22.06.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 29.06.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (далі - Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Західного регіону, відповідач), у якому просить:

- визнати дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (нова назва військової прокуратури Західного регіону України з 10.09.2020) щодо відмови у виплаті підйомної допомоги при призові на військову службу, передбаченої пунктом 3.1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 № 370 протиправними та зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону виплатити ОСОБА_1 вказану підйомну допомогу у розмірі повного місячного грошового забезпечення на момент призову у розмірі 10581,84 грн.;

- визнати дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (нова назва військової прокуратури Західного регіону України з 10.09.2020) щодо зменшення розмірів виплачених матеріальних допомог на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік протиправними та зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично виплаченими у 2016 році матеріальними допомогами на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань та належними до виплати мені вказаними допомогами на загальну суму 17999,76 грн.;

- визнати дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (нова назва військової прокуратури Західного регіону України з 10.09.2020) з нарахування у період з 05.01.2016 до 01.03.2018 грошового забезпечення із застосуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1090 Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури протиправними та зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону;

- здійснити перерахунок належного грошового забезпечення за період з 05.01.2016 до 01.03.2018 з урахуванням приписів та періоду дії постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, від 07.11.2007 №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та наказу Міністра оборони України від 11.06.2008 №260;

- здійснити донарахування сум виплачених у листопаді 2018 року матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань;

- виплатити різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням за період з 05.01.2016 до 01.03.2018;

- стягнути з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (нова назва військової прокуратури Західного регіону України з 10.09.2020) середній заробіток за весь час затримки з 10.09.2020 по день фактичного розрахунку в сумі 1550,07 грн. за кожен день затримки розрахунку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до наказу т.в.о. військового прокурора Західного регіону України його призначено на посаду начальника відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань Західного регіону України. На зазначеній посаді позивач проходив військову службу до 10.09.2020 у військовому званні полковник юстиції та звільнений з військової служби у запас відповідно до вимог підп. г п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, тобто у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, наказом військового прокурора Західного регіону України від 10.09.2020 №626к з виключенням зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України з 10.09.2020. Водночас при звільненні з військової служби, військовою прокуратурою Західного регіону України не проведено повний розрахунок належних виплат у зв`язку зі звільненням з військової служби. Зокрема позивач зазначає, що при призові його на військову службу із запасу та призначення на посаду офіцерського складу, йому не виплачено підйомну допомогу у розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 10581,84 грн. Також вказує, що при наданні відпустки за 2016 рік відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури регіону самовільно здійснено зменшення розміру матеріальної допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань. Також позивач зазначає, що відділом фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури регіону здійснювалось обчислення грошового забезпечення всупереч постанов Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, від 31.05.2012 № 505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури та наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, починаючи з 05.01.2016. Вказане порушення суттєво впливало на загальну суму нарахованого грошового забезпечення, а також на нарахування виплачених у листопаді 2018 року матеріальних допомог на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань. У зв`язку з неповним проведенням виплати грошового забезпечення при звільненні з військової служби позивач також має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до моменту повного розрахунку. Зважаючи на викладене, вищезазначені обставини зумовили звернення позивача до суду за захистом свого права на отримання грошового забезпечення у належному розмірі.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 380/12605/20 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправними дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо нарахування у період з 05.01.2016 до 01.03.2018 грошового забезпечення ОСОБА_1 із застосуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1090 Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону (; місцезнаходження: 79002, м. Львів, вул. Клепарівська, 20) здійснити перерахунок та виплату належного грошового забезпечення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) за період з 05.01.2016 до 01.03.2018 з урахуванням приписів та періоду дії постанов Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, від 07.11.2007 №1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та наказу Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260 Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, із врахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону (; місцезнаходження:79002, м. Львів, вул. Клепарівська, 20) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) перерахунок і виплату сум, виплачених у листопаді 2018 року матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань.

Зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону (; місцезнаходження:79002, м. Львів, вул. Клепарівська, 20) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) різницю між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням за період з 05.01.2016 до 01.03.2018.

У задоволенні решта позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що у кошторисах видатків прокуратури регіону враховано виплату допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та така виплата проведена позивачу. Нормативно-правові акти не містять імперативної норми, яка б зобов`язувала відповідача здійснювати виплату таких допомог саме в розмірі повного місячного грошового забезпечення позивача, натомість встановлена верхня межа сум таких виплат, яка не може його перевищувати. Відповідачем було проведено нарахування і виплату позивачу вказаних допомог, без урахування премії в розмірі 100%. Щодо здійснення перерахунку та доплати грошового забезпечення в частині, що стосується надбавки за вислугу років, відповідач вказує, що щомісячна надбавка за вислугу років розраховується відповідачем виходячи лише із посадового окладу як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1090 Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури, а не виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2017 №1294 (втратила чинність з 01.03.2018) та наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 380/12605/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки дія Порядку №1090 почала поширюватись на прокурорів, військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, слідчих органів прокуратури та інших працівників органів прокуратури лише після внесення змін на підставі постанови КМУ від 27.12.2018 Про внесення змін до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури №1153, то дії Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (Військової прокуратури Західного регіону України) щодо встановлення і виплати ОСОБА_1 з 05.01.2016 по 01.03.2018 надбавки за вислугу років відповідно до постанови КМУ від 09.12.2015 №1090 Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури є протиправними.

Такі дії відповідача порушили право позивача на отримання грошового забезпечення з урахуванням надбавки за вислугу років у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців, тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити повністю, а також слід задовольнити вимоги щодо здійснення донарахування сум виплачених у листопаді 2018 року матеріальних допомог на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань та виплатити різниці між фактично отриманим та належним після перерахунку до сплати грошовим забезпеченням за період з 05.01.2016 до 01.03.2018.

Крім того, в матеріалах справи відсутні та відповідачем до суду не надані будь-які докази на підтвердження правомірності зменшення розміру матеріальної допомоги на оздоровлення виплаченої позивачу у 2016 році, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 05.02.2015 між Міністерством оборони України в особі Міністра оборони України та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України строком на п`ять років.

Наказом тимчасово виконуючого обов`язків військового прокурора Західного регіону України полковника юстиції від 02.03.2015 №197к зараховано до списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України підполковника юстиції ОСОБА_1 , при бувшого для подальшого проходження військової служби з Генеральної прокуратури та з 03.2015 призначено на посаду начальника відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Західного регіону України.

Наказом військового прокурора регіону від 10.09.2020 №626 полковника юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України від 09.09.2020 №442 звільнено з військової служби у запас за підп. г п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) з 10.09.2020 звільнено із займаної посади.

Наказом військового прокурора регіону від 26.07.2016 № 362 позивачу надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 18 календарних днів із збереженням грошового та матеріального забезпечення за 2016 рік з 08.08.2016 по 26.08.2016.

Листом від 16.11.2020 №530 відповідачем надано розрахунковий лист щодо нарахованих та виплачених позивачу сум грошового забезпечення за 2015-2020 роки.

24.09.2020 року позивач звернувся із заявою до керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону, в якій зазначив, що при звільненні з військової служби, відповідачем не проведено повного розрахунку належних виплат при звільненні. Ознайомившись з розрахунковими листами, відповідачем, протиправно на його переконання, не проведено з ним усіх належних відповідно до вимог законодавства розрахунків. Зважаючи на судову практику за позовами колишніх військовослужбовців військової прокуратури Західного регіону України, ОСОБА_1 вважав, що його права на отримання належного грошового забезпечення порушено та просив здійснити донарахування та виплату вказаних коштів.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачем було підготовлено та направлено на адресу позивача відповідь на його заяву.

Також судом встановлено, що 05.02.2020 Генеральним прокурором видано наказ № 66 Про окремі питання забезпечення початку роботи спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері (на правах обласних прокуратур).

Відповідно до п. 2 вказаного наказу перейменовано юридичну особу військову прокуратуру Західного регіону України у Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п. 10 вказаного наказу він набирає чинності з дня початку роботи обласних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку визначеному п. 4 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-ІХ.

Відповідно до п. 1 наказу Генерального прокурора від 08.09.2020 № 414 Про початок роботи обласних прокуратур, днем початку роботи обласних прокуратур визначено 11.09.2020.

Отже, з 11.09.2020 відповідач змінив своє найменування з Військової прокуратури Західного регіону України на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону (на правах обласної прокуратури) (без зміни коду ЄДРПОУ та юридичної адреси).

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ (тут і надалі Закон № 1697-VІІ, в редакції чинній на момент проходження служби позивача у в прокуратурі Західного регіону України), визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно абз. 4-6 до ч. 4 ст. 27 Закон № 1697-VІІ, військовослужбовці військової прокуратури у своїй діяльності керуються Законом України «Про прокуратуру» і проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено правові та соціальні гарантії, пенсійне, медичне та інші види забезпечення, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Військові звання вищого офіцерського складу військовослужбовцям військової прокуратури присвоюються Президентом України, інші військові звання - відповідно до встановленого законодавством порядку проходження військової служби.

Посади військових прокурорів та відповідні їм військові звання включаються в переліки військових посад.

З наведеного слідує, що військовослужбовці військової прокуратури проходять військову службу відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та інших законодавчих актів України, якими встановлено, зокрема, правові та соціальні гарантії, передбачені законодавством для осіб офіцерського складу Збройних Сил України.

Так, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням військової служби та правовий статус військовослужбовця регулюються, зокрема, нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», від 20 грудня 1991 року № 2011- XII (далі - Закон № 2011- XII).

Статтею 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаних із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призивом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Одним із видів військової служби є військова служба за контрактом осіб сержантського, старшинського і офіцерського складу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 8 ст. 81 Закону № 1697-VII, грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 81 Закону № 1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Згідно з ч. 4 ст. 83 Закону № 1697-VII, на військовослужбовців військової прокуратури поширюються усі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими законодавчими актами про військову службу соціальні і правові гарантії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у спірний період (з 05.01.2016 по 01.03.2018) надбавка за вислугу років, як складова грошового забезпечення для військовослужбовців була передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Так, п. 1 Постанови № 1294 передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом п. 6 постанови № 1294 виплата надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу здійснюється в розмірах згідно з додатком 29 у відповідності до якого розмір надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням при вислузі від 15 до 20 років 25 і більше років становить 30%.

Постанова № 1294 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», відповідно до пункту 2 якої грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом пункту шостого постанови № 704 виплата надбавки за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 16, відповідно до якого у розмір надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням, при вислузі від 15 до 20 становить 35%.

Відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» від 15.12.2015 № 1090 службовцям, іншим працівникам органів прокуратури (крім тих, що визначені у пунктах 3 і 4 цього Порядку) щомісячна надбавка за вислугу років обчислюється у відсотках посадового окладу залежно від періоду проходження служби (стажу роботи), до якого зараховується лише час роботи в органах прокуратури.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1153 від 27.12.2018, внесено зміни до Порядку № 1090, який визначає механізм встановлення прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури розміру щомісячної надбавки за вислугу років та обчислення періоду проходження служби (стажу роботи), що дає право на одержання такої надбавки.

Так, Порядок № 1090 доповнено пунктом 3-1, згідно з яким військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом спору у цій справі, є, зокрема, виплата позивачу в повному обсязі виплати, як прокурору військової прокуратури, всіх складових грошового забезпечення за період з 13 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року, а саме: щомісячної надбавки за вислугу років, яка розраховувалась відповідачем виходячи лише із посадового окладу, як передбачено Постановою № 1090, а не з посадового окладу та окладу за військовим званням, як передбачено Постановою № 1294, яка втратила чинність з 1 березня 2018 року) та Постановою № 704.

Як зазначалося вище, ч. 8 ст. 81 Закону № 1697-VII передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, складається з посадового окладу та інших виплат, встановлених цим Законом.

Тобто, наведеною нормою визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури виплачується саме грошове забезпечення.

Разом з тим, відносини в контексті виплати грошового забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах врегульовані цим же законом, а саме ч. 4 статті 27 та ч. 4 ст. 83 Закону № 1697-VII.

Тобто, положення ч. 8 ст. 81 Закону № 1697-VII підлягають застосуванню у сукупності із ч. 4 ст. 27 та ч. 4 ст. 83 цього Закону, які містять пряму відсилку до спеціального законодавства, яке регулює виплату військовослужбовцям грошового забезпечення як складової гарантованого державою таким особам соціального захисту.

Отже, визначення ч. 8 ст. 81 Закону № 1697-VII складу грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах на підставі цього Закону, тобто із визначенням посадового окладу відповідно до прокурорсько-слідчої посади, не звільняло відповідача від обов`язку здійснювати виплату складових грошового забезпечення, зокрема надбавки за вислугу років, відповідно до положень законодавчих актів про військову службу.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 року № 1153 «Про внесення змін до Порядку виплати щомісячної надбавки за вислугу років прокурорам та іншим працівникам органів прокуратури» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1090 та визначено, що військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців (підпункт 2 пункту 1). Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 27 листопада 2018 року, крім підпункту 2 пункту 1, який застосовується з 1 березня 2018 року.

Отже, Кабінетом Міністрів України постановою від 27 грудня 2018 року № 1153 розмежовано порядок нарахування надбавки за вислугу років військовослужбовцям, які проходять військову службу в органах прокуратури та іншим прокурорам.

При цьому, військовослужбовцям, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, надбавка за вислугу років виплачується щомісяця залежно від періоду проходження служби у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 640/19556/18.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що нарахування та виплата надбавки за вислугу років позивачу, як військовослужбовцю, який проходить службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах, повинна здійснюватися у розмірі і порядку, визначених законодавством для військовослужбовців. Отже, починаючи з 13 січня 2016 року обчислення надбавки за вислугу років за правилами Порядку № 1090 здійснювалося відповідачем протиправно.

Щодо нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 10-1 ч. 1 Закон № 2011- XII, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок виплати матеріальної допомоги військовослужбовцям встановлюється розділом XXXIII Інструкції № 260 Правила виплати матеріальної допомоги.

Так, згідно з пунктом 33.1 розділу XXXIII Інструкції № 260, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Отже, чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством, встановлено чіткий порядок призначення та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що оскільки, розмір матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, матеріальної допомоги на оздоровлення, прямо пов`язаний з включенням до розміру грошового забезпечення спірного розміру надбавки за вислугу років, то такі матеріальні допомоги мали розраховуватися та виплачуватися за відповідний період часу служби позивача, з такого ж показника.

За встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо правомірності дій Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону щодо встановлення і виплати позивачу надбавки за вислугу років за період з 05.01.2016 по 01.03.2018 відповідно до постанови № 1090 та щодо встановлення та виплати матеріальних допомог на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань за період 2016 року у повному обсязі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

З врахуванням наведеного, апеляційна скарга не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі № 380/12605/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 21.10.2021 року