Справа № 160/15109/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
31.08.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, що викладені у відмові від 10.03.2021 року;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу трудову діяльність в періоди: з 20.11.1984 р. по 09.01.1988 р. на посаді інженера-електрика у радгоспі Корсунський, з 10.02.1988 р. по 22.10.1992 р. на посаді водія в Комунальному автотранспортному підприємстві 052807 та з 04.11.1992 р. по 01.01.1998 р. на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання у ВАТ Єнакіївський металургійний завод;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу трудову діяльність в періоди: з 20.11.1984 р. по 09.01.1988 р. на посаді інженера-електрика у радгоспі Корсунський, з 10.02.1988 р. по 22.10.1992 р. на посаді водія в Комунальному автотранспортному підприємстві 052807 та з 04.11.1992 р. по 01.01.1998 р. на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання у ВАТ Єнакіївський металургійний завод та провести перерахунок пенсії з 01.08.2021 року.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10.01.2021 року він звернувся із заявою про призначення пенсії за віком до Відділу обслуговування громадян № 20 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі. 10.03.2021 року позивачем було отримано листа від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яким відмовлено в призначенні позивачу пенсії. Причиною відмови значилась відсутність необхідного стажу роботи. Крім того, позивачу було повідомлено про можливість підтвердження трудового стажу шляхом надання: довідки з підприємства чи його правонаступника, а у разі їх відсутності архівних установ; виписки з наказів; особові рахунки та відомості на видачу заробітної плати; інші відомості, які містять відомості про періоди роботи. 01.06.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із новою заявою про призначення пенсії та документами, що підтверджують стаж роботи. За результатами розгляду даної заяви відповідачем було здійснено призначення пенсії, однак відповідач призначив та розрахував пенсію на підставі неповного страхового стажу, що становив 27 років. 24.06.2021 року звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що згідно даних трудової книжки загальний трудовий стаж складає 40 років, а також просив вказати конкретний період, що не був врахований відповідачем та підстави, якими керувався відповідач при обчисленні стажу. 20.07.2021 року, за наслідками звернення, позивачем було отримано листа, в якому повідомлялося про те, що в трудовій книжці відсутня дата заповнення, а тому страховий стаж був обчислений за даними диплому про навчання від 31.07.1984 р. серії ЗВ № 712169 та за даними системи персоніфікованого обліку з 01.01.1998 р. по 31.03.2021 р., що загалом складає 27 років 2 місяці 24 дні. Крім того, позивача було проінформовано про те, що для зарахування періодів роботи до 01.01.1998 р. необхідно надати підтверджуючі довідки або інші документи. 26.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою та документами, що підтверджують трудову діяльність у невраховані періоди роботи. 12.08.2021 року позивачем було отримано лист відповідача від 28.07.2021 р., в якому вказувалось про повернення позивачу вищевказаних довідок без розгляду, оскільки вони були видані органами, які непідконтрольні українській владі, та є такими, що не підлягають реєстрації та виконанню. Вважає, що дії відповідача є неприпустимими та протиправними, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства та Конституції України. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 06.10.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
30.09.2021 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позов, в якому він з вимогами, викладеними у позовній заяві не погоджується з наступних підстав. ОСОБА_1 з 02.06.2021 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Зазначає, що при розгляді наданих позивачем документів було виявлено, що в трудовій книжці НОМЕР_1 на титульній стороні відсутня дата її видачі, що суперечить пунктам 2.11 та 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. Надані позивачем додаткові довідки, що видані Донецькою Народною Республікою не можуть бути прийняті до уваги згідно чинного законодавства. Зауважує, що всі документи, видані на непідконтрольній Україні території, починаючи з 22.11.2014 року вважаються недійсними. Довідки, видані органами та установами, діяльність яких є незаконною, є недійсними і не створюють правових наслідків. Таким чином, страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 2 місяці 24 дні. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 11.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
01.06.2021 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії та документами, що підтверджують стаж роботи.
За результатами розгляду даної заяви відповідачем з 02.06.2021 року було здійснено призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, однак відповідач призначив та розрахував пенсію на підставі неповного страхового стажу, що становив 27 років.
24.06.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій зазначив, що згідно даних трудової книжки загальний трудовий стаж складає 40 років, а також просив вказати конкретний період, що не був врахований відповідачем та підстави, якими керувався відповідач при обчисленні стажу.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 20.07.2021 року позивачу повідомлено про те, що в трудовій книжці відсутня дата заповнення, а тому страховий стаж був обчислений за даними диплому про навчання від 31.07.1984 р. серії ЗВ № 712169 та за даними системи персоніфікованого обліку з 01.01.1998 р. по 31.03.2021 р., що загалом складає 27 років 2 місяці 24 дні. Крім того, позивача було проінформовано про те, що для зарахування періодів роботи до 01.01.1998 р. необхідно надати підтверджуючі довідки або інші документи.
26.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою та документами, що підтверджують трудову діяльність у невраховані періоди роботи.
Позивач вважаючи такі дії відповідача протиправними звернувся з позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон №1788 відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-ІV.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Законом № 1058-IV визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Приписами ст. 24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно з статтею 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Також, пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у спірні періоди працював:
- з 20.11.1984 р. по 09.01.1988 р. інженером-електриком в радгоспі «Корсунський»;
- з 10.02.1988 р. по 22.10.1992 р. водієм в Комунальному автотранспортному підприємстві №052807;
- з 04.11.1992 р. по 16.03.2017 р. електромонтером по ремонту електрообладнання в Єнакіївському металургійному заводі.
Записи, що підтверджують вищезазначені факти є чіткими, зрозумілими, виправлень не містять, мають штампи з підписами відповідних осіб, а також посилання на накази підприємств, на підставі яких мене було призначено, переведено і звільнено з займаних посад.
До страхового стажу позивача відповідачем було зараховано лише наступні періоди:
- з 01.09.1978р. по 09.03.1980р. - навчання (1 рік 6 місяців 9 днів);
- з 26.09.1980р. по 27.07.1984р. - навчання (3 роки 10 місяців 2 дні);
- з 01.01.1998р. по 31.12.2003р. - відповідно наданих довідок (6 років );
- з 01.01.2004р. по 28.02.2017р. - відповідно до системи персоніфікованого обліку (13 років 2 місяці);
- з 17.07.2018р. по 27.08.2018р. відповідно до системи персоніфікованого обліку (1 місяць);
- з 18.09.2018р. по 30.11.2020р. відповідно до системи персоніфікованого обліку (2 роки 3 місяці);
- з 01.12.2020р. по 31.03.2021р. відповідно до системи персоніфікованого обліку (4 місяці);
Таким чином, за розрахунком відповідача страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 2 місяці 24 дні.
Проте, відповідач не врахував періоди роботи позивача з 20.11.1984 р. по 09.01.1988 р. на посаді інженера-електрика у радгоспі Корсунський, з 10.02.1988 р. по 22.10.1992 р. на посаді водія в Комунальному автотранспортному підприємстві 052807 та з 04.11.1992 р. по 01.01.1998 р. на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання у ВАТ Єнакіївський металургійний завод у зв`язку із тим, що трудова книжка не містила дати її заповнення.
Частиною 3 статті 44 Закону №1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Відповідні положення кореспондуються і в Законі №1788.
Так, згідно з ч. 1 ст. 101 Закону №1788 органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок №22-1).
На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Отже, чинним законодавством України передбачено право органів Пенсійного фонду при призначенні/перерахунку пенсії перевіряти обґрунтованість видачі документів та достовірність поданих відомостей.
Проте, в даному випадку відповідач не скористався своїм правом перевірки достовірності записів у трудовій книжці, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.
Отже, суд не погоджується із висновком відповідача, що такі неточності можуть слугувати наслідком не зарахування певних періодів роботи.
Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (надалі, також Інструкція).
Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.
Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірних періодів роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для не зарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Також суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.
Суд вважає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Щодо посилання відповідача на не прийняття до розгляду довідок наданих позивачем, оскільки останні видані органами, які непідконтрольні українській владі, суд зазначає наступне.
Позивачем додатково було надано документи з місця роботи, з яких вбачається наступне.
Згідно архівної довідки приватного підприємства «Приват архів» № 94 від 27.04.2021р., постійним місцем роботи у період з 20.11.1984р. по 09.01.1988р. вказано радгосп «Корсунський». Дане підприємство в процесі своєї діяльності змінило свою назву на КСП «Корсунський», відповідно до свідоцтва про власність № 409 від 10.08.1994р. Крім того, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань воно значиться припиненим.
Відповідно до ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно архівних довідок адміністрації міста Єнакієве № 116/02-1 та № 116/02-2 від 22.04.2021р., постійним місцем роботи позивача у період з 10.02.1988р. по 22.10.1992р. вказано Комунальне автотранспортне підприємство № 052807. В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дане підприємство значиться таким, що перебуває у стадії припинення.
- Єнакіївський державний металургійний завод, - відповідно до наказу по підприємству від 26 грудня 1992 року № 660;
- Відкрите акціонерне товариство «Єнакіївський металургійний завод», - відповідно до наказу Міністерства промисловості України від 25 листопада 1993 року № 311;
- Публічне акціонерне товариство «Єнакіївський металургійний завод», - відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 23 березня 2011 року № 21;
- Приватне акціонерне товариство «Єнакіївський металургійний завод», - відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2016 року № 27;
- Публічне акціонерне товариство «Єнакіївський металургійний завод», - відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 23 березня 2011 року № 21;
- Філіал № 2 «Єнакіївський металургійний завод» закритого акціонерного товариства «Зовнішторгсервіс» - відповідно до рішення від 27 лютого 2017 року.
Згідно з частиною другою статті 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-ІV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними Законом України від 05 червня 2014 року) у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.
Закон України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (далі - Закон № 2268-VIII) має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.
У межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.
Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Як вбачається з наданих позивачем довідок, вони видані ПП «Приват архів», адміністрацією міста Єнакієве та ЗАТ «Зовнішторгсервіс» Філіал № 2 «Єнакіївський металургійний завод», тобто видані на тимчасово окупованій території України, а саме у м.Єнакієве, яке включене до Переліку територій на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Внаслідок чого, враховуючи частини 1 та 3 статті 9 вищезазначеного Закону вказані документи є недійсними і не створюють правових наслідків.
Разом з тим, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Отже, надання позивачу довідок, які підтверджують стаж роботи установою, яка знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови йому у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25.09.2018 року у справі № 242/65/17.
Отже, в ході розгляду даної справи та на підставі системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно не зарахував ОСОБА_1 до страхового стажу трудову діяльність в періоди: з 20.11.1984 р. по 09.01.1988 р. на посаді інженера-електрика у радгоспі Корсунський, з 10.02.1988 р. по 22.10.1992 р. на посаді водія в Комунальному автотранспортному підприємстві 052807 та з 04.11.1992 р. по 01.01.1998 р. на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання у ВАТ Єнакіївський металургійний завод.
З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу трудову діяльність в періоди: з 20.11.1984 р. по 09.01.1988 р. на посаді інженера-електрика у радгоспі Корсунський, з 10.02.1988 р. по 22.10.1992 р. на посаді водія в Комунальному автотранспортному підприємстві 052807 та з 04.11.1992 р. по 01.01.1998 р. на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання у ВАТ Єнакіївський металургійний завод та провести перерахунок пенсії з 01.08.2021 року.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача з Головного управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, що викладені у відмові від 10.03.2021 року.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу трудову діяльність в періоди: з 20.11.1984 р. по 09.01.1988 р. на посаді інженера-електрика у радгоспі Корсунський, з 10.02.1988 р. по 22.10.1992 р. на посаді водія в Комунальному автотранспортному підприємстві 052807 та з 04.11.1992 р. по 01.01.1998 р. на посаді електромонтера по ремонту електрообладнання у ВАТ Єнакіївський металургійний завод.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна