Справа № 400/9850/21
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

22 жовтня 2021 р. № 400/9850/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брагар В. С., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001,

третя особа:Департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001,

про:визнання протиправним та скасування рішення від 22.09.2021 №938,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до виконавчого комітету Миколаївської міської ради, за участю у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.09.2021 року № 938 "Про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по вул. Космонавтів".

Одночасно з позовною заявою, 21 жовтня 2021 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, шляхом:

-зупинення дії рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №938 від 22.09.2021 року "Про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по вул. Космонавтів";

- заборони Робочому органу (Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради) вжити заходи стосовно демонтажу рекламних засобів, які не відповідають вимогам Схеми 2 (додатку до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.09.2021 року № 938 "Про затвердження комплексної схеми розміщення рекламних засобів по вул. Космонавтів").

Заява обґрунтована тим, що фактичне виконання рішення відповідача у вигляді демонтажу рекламних конструкцій призведе до ускладнення поновлення порушених прав позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки без вжиття заходів забезпечення позову, останньому необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення власного порушеного права, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Ознайомившись із поданою заявою, суд зазначає наступне.

Заява про забезпечення позову розглядається судом в порядку частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Так, відповідно до положень частин першої та другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У даному випадку заявницею вказано, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить поновлення порушених її прав та спричинить подальше звернення до суду.

Відповідно до частини першої, другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 у справі № 826/16888/18 вказав, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З аналізу наведених норм права вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

При цьому, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Отже, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою, відтак обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Проте позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження обґрунтованості поданої заяви про забезпечення позову.

Слід також враховувати особливості забезпечення позову в адміністративному процесі, зокрема наявність ознак протиправності оскаржуваного нормативно-правового акту може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності. Застосування заходів забезпечення позову в цьому випадку фактично вирішує справу по суті предмету позову.

До подібних висновків дійшов Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в постанові від 10.04.2019 року по справі № 826/16509/18 та підтверджена в постанові Верховного суду від 20.10.2019 року по справі № 640/2298/19.

Відтак, за наведених обставин, заява ФОП ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150-154, 156, 241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ФОП ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. С. Брагар