Справа № 200/7368/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 р. Справа№200/7368/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Христофорова А. Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області, Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2008 рік;

- зобов`язати Маріупольське міське управління ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив службу у Приморському РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області у період з 18 червня 2008 року по 27 лютого 2015 року. Наказом від 27 лютого 2015 року позивача звільнено зі служби з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

Проте, зазначає позивач, під час проходження ним служби в органах внутрішніх справ йому, у зв`язку з високим службовим навантаженням та небезпечністю криміногенної обстановці у м. Маріуполі, не була надана відпустка за 2008 рік, грошова компенсація або можливість скористатися не використаними днями відпустки за 2008 рік, за весь період служби в органах внутрішніх справ, а також станом на день звільнення позивачу також надана не була.

Позивач, 17 лютого 2021 року звернувся із письмовою заявою до Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області, відповідно до якої просив здійснити розрахунок та виплату йому грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2008 рік.

05 березня 2021 року позивачем було отримано відповідь ГУ МВС України в Донецькій області, відповідно до якої позивача повідомлено про те, що Положенням і інструкцією не передбачено виплату компенсації за соціальну додаткову відпустку, а також про те, що підстави для нарахування та виплати позивачу зазначеної компенсації відсутні.

02 квітня 2021 року позивач звернувся з письмовою заявою до Начальника ГУНП в Донецькій області, в якій зазначив про те, що він раніше звертався до Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області з проханням провести нарахування та виплату грошової компенсації за не використані дні щорічної основної відпустки за 2008 рік, а не соціально-додаткової, як було зазначено у відповіді від 05 березня 2021 року. У даній заяві позивач також просив надати вказівку певним посадовим особам та виконати його законні вимоги.

В квітні 2021 року позивач отримав відповідь ГУ МВС України в Донецькій області відповідно до якої позивача повідомлено про те, що тривалість його відпустки за 2008 рік складає 15 діб, проте Положенням не передбачено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за минулі роки.

Вважаючи таку бездіяльність Маріупольського МУ ГУМВ України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати позивачу компенсації за не використані ним дні щорічної основної відпустки за 2008 рік протиправною позивач звернувся до суду із даним позовом.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву Маріупольське міське управління ГУ МВС України в Донецькій області заперечило проти задоволення позовних вимог у повному обсязі зазначивши, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 18 червня 2008 року по 27 лютого 2015 року. Остання посада позивача перед звільненням - оперуповноважений сектору карного розшуку Приморьского районного відділу Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області, спеціальне звання - капітан міліції.

Маріупольське міське управління ГУ МВС України в Донецькій області зазначає, що у відповідності до статті 18 Закону України «Про міліцію» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) та у відповідності до пункту 49 та 51 Положення про проходження служби в міліції визначено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються, зокрема чергові відпустки, тривалість яких визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ.

Маріупольське міське управління ГУ МВС України в Донецькій області також зазначає, що відповідно до вказаного вище Положення чергова відпустка надається особі рядового або начальницького складу, як правило, до кінця робочого року. За бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. особам, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Маріупольське міське управління ГУ МВС України в Донецькій області звертає увагу суду на той факт, що зазначеним Положенням не передбачено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за минулі роки.

Крім того, вказує на те, що у зв`язку із ліквідацією органу внутрішніх справ, накази, які видавалися приморським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області до листопада 2015 року знищено, у зв`язку із чим надати інформацію щодо невикористаних щорічних основних відпусток позивача за час проходження ним служби у Приморському РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області є неможливим.

Підсумовуючи Маріупольське міське управління ГУ МВС України в Донецькій області також звертає увагу суду на те, що не можуть бути належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами невикористання позивачем відпустки у 2008 році заяви колишніх працівників Приморського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які долучені до матеріалів справи позивачем.

Поряд з іншим, Маріупольське міське управління ГУ МВС України в Донецькій області просить суд, при прийнятті рішення по цій справі, врахувати, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду із даним позовом.

У зв`язку із чим просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Донецькій області, не погодившись із позовними вимогами ОСОБА_1 , зазначила, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ (міліції) з 18 червня 2008 року по 27 лютого 2015 року. Звільнений наказом ГУМВС України в Донецькій області від 27 лютого 2015 року № 64 о/с.

Також відзначила, що позивач проходив службу у Приморському РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області, яке є юридичною особою (знаходиться в стані припинення) та самостійно здійснювало нарахування і виплату йому грошового забезпечення. У зв`язку із тим, що позивач безпосередньо в апараті ГУМВС України в Донецькій області службу не проходив, Ліквідаційна комісія не видавала і не мала видавати накази про надання позивачеві відпусток, а також не нараховувала і не виплачувала йому грошове забезпечення.

Вказала, що облікова інформаційно-пошукова система регіонального рівня має лише інформацію щодо використання позивачем чергової відпустки за 2014 рік з 06 листопада 2014 року по 05 грудня 2014 року, інші накази, які видавались Примморським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області до листопада 2015 року знищено у зв`язку з проведенням ліквідаційних заходів.

У зв`язку із викладеним Ліквідаційна комісія ГУМВС України в Донецькій області просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою від 17 серпня 2021 року суд, задовольнивши клопотання Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області, залучив до участі у цій справі Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Донецькій області.

Будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом № 731-IX, або заяв про поновлення процесуальних строків, встановлених нормами КАС України, у зв`язку із їх пропуском з поважних причин, та таких, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, або заяв про продовження процесуальних строків, встановлених судом, з причин неможливості вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк, що зумовлено обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином, - від учасників справи до суду не надходило.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи вищезазначене, та зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, заяв від учасників справи про поновлення/продовження процесуальних строків, для вчинення процесуальних дій, у відповідності до положень п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, до суду не надходило, суд проводить розгляд справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

З`ясовуючи те чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, якими доказами вони підтверджуються, а також чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України, серія: НОМЕР_1 (а.с. 17-18).

Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Головним Управлінням Національної гвардії України 20 липня 2016 року (а.с. 19).

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 проходив службу в Приморському РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області з 18 червня 2008 року по 27 лютого 2015 року.

Наказом від 27 лютого 2015 року № 64 о/с (по особовому складу) ОСОБА_1 звільнено з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Приморського районного відділу Маріупольського міського управління з 27 лютого 2015 року за власним бажанням (а.с. 16, 42).

Згідно довідки Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області від 12 жовтня 2021 року позивач за період служби з 18 червня 2008 року по 27 лютого 2015 року використав чергову щорічну оплачувану відпустку за 2014 рік з 06 листопада по 05 грудня 2014 року (наказ Приморського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 07.11.2014 № 16 ос) (а.с. 43).

17 лютого 2021 року позивач звернувся до Голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в донецькій області із заявою відповідно до якої, зокрема просив провести належний розрахунок розміру грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2008 рік та виплатити таку компенсацію на його картковий рахунок (а.с. 6).

05 березня 2021 року Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Донецькій області за вих. № 84/лк повідомила позивача про те, що Положенням і Інструкцією не передбачено виплату компенсації за соціальну додаткову відпустку у зв`язку із чим питання щодо нарахування та виплати позивачу компенсації такої відпустки відсутні (а.с. 8).

02 квітня 2021 року позивач звернувся до Начальника ГУ НП в Донецькій області з проханням надання його підлеглим вказівки щодо проведення йому належного розрахунку розміру грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2008 рік , а також з проханням здійснити виплату грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2008 рік на картковий рахунок позивача (а.с. 9-10).

09 квітня 2021 року член ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області Михайло Наровський своїм листом за вих. № 185/лк сповістив заступника голови ліквідаційної комісії ГУМВС України в Донецькій області про те, що у зв`язку з ліквідацією органу внутрішніх справ 06 листопада 2015 року, накази, які видавалися Приморським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області до листопада 2015 року було знищено, у зв`язку із чим підтвердити або спростувати факт використання позивачем чергової щорічної відпустки за 2008 рік не видається за можливе (а.с. 32).

12 квітня 2021 року Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Донецькій області своїм листом за вих. № 41 л/к повідомила позивача про те, що у зв`язку з ліквідацією органу внутрішніх справ 06 листопада 2015 року, накази, які видавалися Приморським РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області до листопада 2015 року було знищено, у зв`язку із чим підтвердити або спростувати факт використання позивачем чергової щорічної відпустки за 2008 рік не видається за можливе, а також про те, що Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМУ УРСР від 29.07.1991 № 114 не передбачено виплату компенсації за соціальну додаткову відпустку у зв`язку із чим питання щодо нарахування та виплати позивачу компенсації такої відпустки за 2008 рік відсутні (а.с. 11-12).

Не погодившись із невиплатою йому компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2008 рік позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів діючого законодавства, чинного на момент проходження служби позивачем та її звільнення з ОВС.

Так, відповідно до ст. 18 Закону України Про міліцію порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114, особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що передбачене нею право на отримання грошової компенсації гарантується особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виключно за відпустку, яку ними не використано в році звільнення.

Отже, питання виплати компенсації за невикористану відпустку врегульоване спеціальним нормативно-правовим актом, який поширювався на позивача, тому до спірних правовідносин не повинні застосовуватися загальні приписи трудового законодавства, визначені КЗпП України.

Позивач до матеріалів справи не додав жодного доказу, що ним у 2008 році не була використана відпустка.

В ході розгляду справи судом встановлено, що накази Приморського РВ Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області про надання відпусток по строку зберігання 5 років, які видані до листопада 2015 року знищені, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, суд дійшов висновків про відсутність підстав для виплати позивачеві компенсації за невикористану ним відпустку у 2008 році.

Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2020 року в справі № 520/692/19.

Решта доводів та заперечень позивача та відповідачів у заявах по суті справи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

При цьому, щодо надання оцінки кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), та зокрема, сформовану у рішенні у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Наведена судом практика Європейського суду з прав людини також застосовується Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28.08.2018 року у справі № 802/2236/17-а, від 07.08.2018 року у справі №826/16871/16, від 12.02.2019 року у справі №808/1801/18, від 13.02.2020 року у справі №812/1325/17, від 11.02.2020 року у справі №520/9544/18, правові висновки якого підлягають застосуванню судами при розгляді справ.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Поряд з цим, оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тобто не встановлено порушення заявлених прав позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду питання про застосування наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду із даним позовом.

Верховним Судом України у постанові від 25.11.2015 справа № П/800/259/15 зазначено, що інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб`єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Суд також вважає релевантним та застосовує відповідний висновок Верхового Суду викладений у постанові від 02.04.2018 справа № 215/2896/16-а (реєстраційний номер 73172949).

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,6,90,132,139,193,242-244,246,255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Георгіївська, 63; ), Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 32; ) про визнання протиправною бездіяльності Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2008 рік та зобов`язання Маріупольського міського управління ГУМВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки - відмовити.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 18 жовтня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров