Справа № 620/1226/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1226/21 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
Лобан Д.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

19 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, встановленої ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням періодів проходження військової служби з 04.05.2006 по 26.04.2007, з 04.06.2007 по 18.09.2017 та з 29.11.2017 по 28.11.2020;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, яка передбачена ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням періодів проходження військової служби з 04.05.2006 по 26.04.2007, з 04.06.2007 по 18.09.2017 та з 29.11.2017 по 28.11.2020.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підстави для нарахування та виплати спірної допомоги відсутні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу у Збройних Силах України з 04.05.2006 по 26.04.2007, військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 з 04.06.2007 по 18.09.2017, у військовій частині НОМЕР_1 - з 29.11.2017 по 28.11.2020, що підтверджується копією військового квитка НОМЕР_3 .

Відповідно до наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2020 № 253, старшого прапорщика ОСОБА_1 , головного старшину радіорелейного батальйону, звільненого наказом командира 5 окремого полку зв`язку (по особовому складу) від 27 листопада 2020 року №117-РС у запас відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ІІ (зі змінами) (у зв`язку із закінченням строку контракту) і направлено для зарахування на військовий облік до Чернігівського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Чернігівської області м. Чернігів. З 28 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Але при звільненні з військової служби позивачу не повідомлялося про суми, що підлягають виплаті при остаточному розрахунку з ним у зв`язку із звільненням зі служби, а також з чого складаються ці суми.

На адвокатський запит, листом від 19.01.2021 № 2/73 відповідач надав копію грошового атестата від 28.11.2020 № 2/1021, з якого стало відомо, що одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, що передбачена абз. 1 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що факт не набуття позивачем права на отримання грошової допомоги при звільненні з військової служби 18.09.2017, а також факт невиплати такої грошової допомоги при звільненні з військової служби 28.11.2020 у зв`язку із закінченням строку контракту, надає останньому право на виплату одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби з врахуванням наявної за попередні роки вислуги років.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби у 2017 році) (далі - Закон №2011) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (абзац перший).

Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем чи у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, одноразова грошова допомога передбачена цим пунктом, не виплачується. Одноразова грошова допомога також не виплачується військовослужбовцям, звільненим з військової служби на підставах, визначених пунктами 2-4 частини другої статті 36 (крім випадків звільнення у зв`язку з виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31) Закону України "Про розвідку" (абзац третій).

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги (абзац шостий).

Аналогічні приписи містяться у пункті 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Так відповідно до пункту 10 вказаної Постанови військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби:

- які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Зазначеним в абзаці першому цього пункту військовослужбовцям, поліцейським і особам рядового і начальницького складу:

- які звільняються із служби за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням ними умов контракту, у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, одноразова грошова допомога не виплачується;

- які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

З аналізу пункту 2 статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Постанови №393 слідує, що у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

При цьому, положеннями статті 15 Закону №2011 та пункту 10 Постанови №393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з довідки від 18.01.2021 № 148 (а.с. 20), вислуга років позивача станом на 28.11.2020 в календарному обчисленні становить 14 років 03 місяці 07 днів. До вказаної вислуги років зараховано: 0 років 11 місяців 23 дні служба в Збройних Силах з 04.05.2006 по 26.04.2007; 10 років 3 місяці 15 днів служба за контрактом з 04.06.2007 по 18.09.2017; 3 роки 0 місяців 0 днів служба за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 29.11.2017 по 28.11.2020.

Питання щодо правильності обчислення вислуги років позивача не є предметом спору у даній справі.

Записами у військовому квитку позивача підтверджується, що ОСОБА_1 18 09.2017 було звільнено з військової служби в запас, відповідно до наказу ВЧ НОМЕР_2 № 326-ос від 18.09.2017 у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем (пункт «и» частини 6 (із застосуванням частини 8) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відтак, хоч і відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону №2011 позивач мав необхідну вислугу років більше 10 років, він, враховуючи положення абзацу третього пункту 2 статті 15 Закону №2011, не набув право на отримання одноразової грошової допомоги за цей період, оскільки був звільнений у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

У зв`язку із ненабуттям права на отримання одноразової грошової допомоги при попередньому звільненні, на позивача поширюються виняток положення абзацу шостого пункту 2 статті 15 Закону №2011 при наступному звільненні.

Відтак, звільняючи позивача відповідно до наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.11.2020 № 253, у зв`язку із закінченням строку контракту, відповідач мав вирішити питання виплати позивачу одноразової грошової допомоги у відповідності до пункту 2 статті 15 Закону №2011.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції звертає увагу на помилковості підходу суду першої інстанції, який полягав у тому, що застосування до позивача винятку абзацу шостого пункту 2 статті 15 Закону №2011 наділяє його правом на отримання спірної допомоги за весь період проходження служби.

На переконання суду апеляційної інстанції, всі положення пункту 2 статті 15 Закону №2011 слід застосовувати у сукупності. Так, можливість отримання одноразової грошової допомоги при повторному звільненні зі служби згідно абзацу шостого, з підстав та у розмірі, що визначений у абзаці першому, нерозривно пов`язана із обмеженнями, що визначені в абзаці третьому пункту 2 статті 15 Закону №2011.

Відтак, беручи до уваги, що позивача з попереднього місця служби звільнено з підстав, які не передбачають права на отримання спірної допомоги, то таке право не виникає і при повторному звільненні.

Тому, помилковими є висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог за період служби позивача з 04.05.2006 по 26.04.2007, з 04.06.2007 по 18.09.2017.

У свою чергу, враховуючи, що вислуга років позивача та підстави його звільнення 28.11.2020 відповідають положенням абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону №2011, то висновок суду про протиправність невиплати позивачу одноразової грошової допомоги за період служби з 29.11.2017 по 28.11.2020 є правильним.

Безпідставним є посилання скаржника на те, що йому не було відомо про невиникнення у позивача права на отримання спірної допомоги під час попереднього звільнення. У даному випадку обставини невиникнення у позивача права на отримання спірної допомоги при попередньому звільненні підтверджуються підставою звільнення та положеннями абзацу третього пункту 2 статті 15 Закону №2011, відомості про що були наявні у відповідача. Будь-якого додаткового підтвердження чи повідомлення цих обставин, у тому числі зі сторони військовослужбовця, норми чинного законодавства не вимагають.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про задоволення позову в частині позовних вимог щодо періодів проходження військової служби з 04.05.2006 по 26.04.2007, з 04.06.2007 по 18.09.2017.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає зміні.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року виключивши з другого та третього абзаців резолютивної частини посилання на періоди проходження військової служби з 04.05.2006 по 26.04.2007, з 04.06.2007 по 18.09.2017.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких