Справа № 120/9303/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 жовтня 2021 р. Справа № 120/9303/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані допущенням з боку відповідача протиправної бездіяльності щодо не виплати протягом одного року після звільнення щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, а також щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.03.2016 по 02.10.2020.

Ухвалою від 16.08.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку, визначеному ст. 262 КАС України). Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що порядок нарахування та виплати грошового забезпечення та інших виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України визначається Постановою КМУ від 30.08.2017 за №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та інструкцією «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» затвердженої наказом Міністра Внутрішніх Справ України від 25.06.2018 за №558. Вказаними постановами не визначено порядок нарахування та виплати щомісячної грошової допомоги передбаченої Постановою КМУ від 17.07.1992 за № 393.

Щодо позовних вимог пов`язаних з виплатою позивачу індексації за період з 25.03.2016 по 02.10.2020 представник відповідача зазначив, що за відповідний період сума індексації ОСОБА_1 , хоч і з затримкою, яка була зумовлена обмеженим фінансуванням, але виплачена позивачу у встановленому законом порядку, що підтверджується доданою до відзиву на позовну заяву довідкою.

Щодо заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу, представник відповідача вказав на їх завищення, адже, на його переконання, позивачем не доведено факт складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Також, представник відповідача звернув увагу суду на те, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №120/5793/21-а за позовом позивача до військової частини НОМЕР_1 , вирішення якої може мати істотне значенні при вирішенні даної адміністративної справи.

Надаючи оцінку посиланням сторони відповідача на наявність в провадженні ВОАС адміністративної справи №120/5793/21-а за позовом позивача до військової частини НОМЕР_1 , як на підставу для зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З комп`ютерної системи «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що предметом розгляду в межах вищезазначеної адміністративної справи були дії (бездіяльність) відповідача щодо не направлення до пенсійного органу документів для призначення позивачу пенсії. При цьому, судом також встановлено, що 28.09.2021 по вказаній справі прийнято рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, а саме:

- визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 допомоги в оформленні документів для призначення пенсії особам, які набули право на пенсію та не направленні заяви про призначення пенсії із додатками до уповноваженого структурного підрозділу Державної прикордонної служби України;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 надати ОСОБА_1 допомогу в оформленні документів для призначення пенсії та направити заяву про призначення пенсії із додатками до уповноваженого структурного підрозділу Державної прикордонної служби України.

Таким чином, зважаючи на предмет спору, а також фактичне вирішення адміністративної справи №120/5793/21-а на час розгляду даної адміністративної справи, суд дійшов висновку про відсутність визначених ст. 236 КАС України підстав для зупинення провадження у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач в період з 25.03.2016 по 02.10.2020 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , НОМЕР_2 прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_3 .

В період з 25.03.2016 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідкою №12/909 від 02.10.2020 військової частини НОМЕР_1 , Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Відповідно до п. 12 свідоцтва про хворобу №407/410 від 31.08.2020 госпітальної ВЛК Головного військово-медичного клінічного центру в позивача виявлені захворювання в частині, ТАК, пов`язані з захистом Батьківщини, в частині, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Наказом начальника 11 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 02.10.2020 за №356-ОС позивача звільнено з військової служби у відставку за станом здоров`я за пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Під час звільнення позивача йому не призначена виплата щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, що обумовило звернення до суду.

Стосовно строку звернення до суду суд по-перше враховує, що виплата вказаної грошової допомоги має тривалий характер, виплата розпочинається з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні, період виплати вказаної грошової допомоги з 03.10.2020 по 03.10.2021, а до суду позивач звернувся 11.08.2021, тобто в місячний строк, передбачений ч. 5 ст. 122 КАС України, та в силу ч.6 ст.7 КАС України до спірних правовідносин слід застосувати положення ст. 233 Кодексу законів про працю України, а тому відсутні підстави для залишення без розгляду позовних вимог та вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду.

Продовжуючи розгляд справи суд зазначає, що у відповідності до ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які звільнені із служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення із служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

На виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі - Постанова № 393).

Відповідно до п.11 Постанови №393 особам, звільненим зі служби за віком, станом здоров`я чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів без права на пенсію, протягом одного року після звільнення зі служби виплачується щомісячна грошова допомога у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Щомісячна грошова допомога виплачується тим особам, що під час служби мали право на отримання окладу за військовим (спеціальним) званням.

Річний строк для виплати щомісячної грошової допомоги особам, зазначеним у абзаці першому цього пункту, обчислюється з дня звільнення їх із служби. Допомога виплачується з дня, що настає за датою, по яку особі нараховано грошове забезпечення при звільненні.

Виплата щомісячної грошової допомоги здійснюється Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Національною поліцією, Міністерством транспорту та зв`язку, Державною податковою адміністрацією, Державною прикордонною службою, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації, Державною кримінально-виконавчою службою, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Управлінням державної охорони, Службою судової охорони через уповноважені ними органи.

Особам, які в період отримання щомісячної грошової допомоги:

- знову прийняті (призвані) на службу або поновлені на службі (посаді), виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем прийняття (призову) на службу або поновлення на службі (посаді);

- були зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем реєстрації;

- набули право на пенсію, зокрема від органів соціального захисту населення, виплата допомоги припиняється з місяця, що настає за місяцем призначення пенсії. Якщо виплату пенсії припинено відповідно до законодавства протягом одного року після звільнення, виплата допомоги поновлюється з місяця, що настає за місяцем припинення виплати пенсії.

Про прийняття (призов) на службу або поновлення на службі (посаді), реєстрацію в державній службі зайнятості, призначення пенсії особа, якій виплачувалася щомісячна грошова допомога, зобов`язана у тижневий строк повідомити органу, який здійснює її виплату. У разі смерті особи, якій призначено щомісячну грошову допомогу, її виплата припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому особа померла. Суми допомоги, що недоотримані у зв`язку із смертю особи, виплачуються рівними частинами дружині (чоловіку), дітям, батькам та утриманцям або за спільною згодою одному з них.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що військовослужбовці, які звільнені із служби за станом здоров`я, отримують протягом одного року після звільнення із служби щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням за умови відсутності на момент звільнення права на пенсію.

Отже, з огляду на вищенаведені норми права суд доходить висновку про те, що в обов`язок органу, який за законом повинен здійснювати виплату щомісячної грошової допомоги входить призначення відповідної грошової допомоги особі, яка відповідає критеріям визначеним у ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на наступний день після звільнення зі служби. При цьому, згідно норм законодавства, чинного на час звільнення позивача зі служби, в обов`язок позивача не ставилось звертатись до органу, який повинен здійснювати виплату щомісячної грошової допомоги із заявою про її призначення. В свою чергу, в обов`язок особі ставиться повідомити відповідний орган про обставини за яких виплату грошової допомоги слід припинити (не призначати).

В даному випадку, згідно витягу з наказу від 02.10.2020 №360-ОС позивач на момент звільнення не набув право на пенсію, оскільки мав вислугу років в календарному обчисленні 16 років 04 місяці 29 днів, що з урахуванням положень ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не дає підстав для призначення пенсії за вислугу років. В свою чергу, його звільнення відбулось з підстав визначених пп. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме: «за станом здоров`я».

Отже, в розумінні положень ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» позивач на час звільнення зі служби відповідав всім необхідним критеріям для призначення та виплати протягом одного року після звільнення зі служби щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Доказів щодо наявності обставин визначених п. 11 Інструкції №170 стороною відповідача суду не надано, позивачем в позовній заяві не повідомлено.

В зв`язку з цим, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення та не виплати позивачу протягом року після звільнення зі служби щомісячної грошової допомоги у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

В контексті наведеного суд також враховує, що в провадженні ВОАС перебувала адміністративна справа №120/5793/21-а за позовом позивача до Військової частини НОМЕР_1 , за наслідком розгляду якої судом прийнято рішення від 28.09.2021. У вказаному рішенні, окрім іншого судом встановлено, а військовою частиною НОМЕР_1 не заперечувалось того факту, що на час звільнення ОСОБА_1 з військової служби відповідач не надав йому допомоги в оформленні документів для призначення пенсії особам, які набули право на пенсію та не направив заяву про призначення пенсії із додатками до уповноваженого структурного підрозділу Державної прикордонної служби України. Відповідна бездіяльність відповідача додатково підтверджує те, що позивач має право на отримання передбаченої ст.9-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» щомісячну грошову допомогу у розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням.

Поряд із цим, суд критично оцінює посилання сторони відповідача щодо не врегулювання чинним законодавством питання нарахування та виплати відповідної щомісячної грошової допомоги, адже відсутність відповідного порядку не може слугувати підставою для позбавлення особи права на отримання відповідної соціальної гарантії.

Надаючи оцінку наведеним стороною відповідача у відзиві на позовну заяву припущенням щодо можливого перебування позивача на обліку в центрі зайнятості, суд зазначає наступне.

Приписами п. 234 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 встановлено, що з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення. Форма, порядок оформлення та зберігання документа, в якому відображається зміст проведення бесіди, визначаються Міністерством оборони України.

Так, п. 12.7 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 за №170 (далі Інструкція №170) визначено, що бесіда з питань звільнення проводиться з військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу - командиром військової частини, в якій вони проходять військову службу, або його заступником.

Бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо.

Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.

У разі коли під час бесіди виникли питання, які не можуть бути вирішені на місці, на адресу відповідної посадової особи чи органу військового управління надсилається запит з необхідними матеріалами і довідками.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди.

Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

Аналіз вищенаведених положень дає підстави стверджувати про те, що саме на відповідача законодавством покладено обов`язок довести до відома особи перед звільненням про наявність в нього права на отримання визначеної п.11 Постанови №393 щомісячної грошової допомоги, повідомити особі про підстави зупинення її виплати та обов`язок повідомити про виникнення таких підстав у майбутньому.

Як вказує позивач у позовній заяві, перед звільненням з ним відповідна бесіда не проводилась, про наявність в нього права на отримання щомісячної грошової допомоги йму не повідомлялось. Представник відповідача у поданому до суду відзиві відповідних тверджень сторони позивача не спростував, доказів на підтвердження того, що з позивачем було проведено бесіду не надав.

Таким чином, відповідачем не доведено дотримання ним вимог п. 234 Положення №1153/2008 в частині проведення з позивачем бесіди. Поряд із цим, матеріали справи не містять відомостей про те, що на час звільнення позивача зі служби, а також на протязі року після звільнення існували обставини за наявності яких виплата щомісячної грошової допомоги підлягала припиненню. Відомостей про існування відповідних обставин також не містить й позовна заява та додані до неї документи.

З огляду на встановлені обставини справи та враховуючи наведені приписи законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та не виплатній протягом року після звільнення щомісячної грошової допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію.

Що ж до іншої позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, щомісячної грошової допомоги, яка підлягала нарахуванню та виплаті позивачу протягом року після звільнення в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, то суд зазначає наступне.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

В даному ж випадку, враховуючи те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу на протязі року після звільнення зі служби відповідної щомісячної грошової допомоги, а тому належним способом для відновлення порушених прав та інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, за весь рік після звільнення з військової служби.

В свою чергу, визначаючись щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.03.2016 по 02.10.2020 та зобов`язання нарахувати та виплатити відповідну індексацію, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги у зазначеній частині предстанвик позивача в позовній заяві покликається на те, що його довірителю на час звільнення з військової служби не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 25.03.2016 по 02.10.2020.

Разом з тим, представник відповідача у поданому до суду відзиві зазначив, що за відповідний період сума індексації позивачу, хоч і з затримкою, яка була зумовлена обмеженим фінансуванням, була виплачена у встановленому законом порядку 02.10.2020.

Зазначені представником позивача обставини знайшли своє документальне підтвердження наявною в матеріалах справи Довідкою військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби №251 від 30.08.2021, зі змісту якої вбачається, що нараховані в період з 25.03.2016 по 02.10.2020 суми індексації позивачу було виплачено однією сумою 02.10.2020.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 25.03.2016 по 02.10.2020 задоволенню не підлягають.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо стягнення на користь позивача витрат понесених ним на правову допомогу адвоката, суд зазначає наступне.

В силу частин 2 та 3 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз наведених правових норм, дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, представником позивача надано договір про надання правової допомоги №22/137/2-12 від 22.07.2021, реєстр дій та витрат на правовий захист №22/137/2-12 від 22.07.2021, Акт виконаних робіт №22/137/2-12 від 22.07.2021, рахунок на оплату №166 від 22.07.2021 на суму 5040,00 грн, меморіальний ордер від 27.07.2021 на суму 5040,00 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат понесених позивачем на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально. При цьому, суд не ставить під сумнів вартість наданої адвокатом правничої допомоги, оскільки відповідний розмір визначений у договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

В даному випадку суд вважає, що обумовлений Договором розмір гонорару є співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); ціною позову та значенням справи для сторони. В свою чергу, наведені в реєстрі дій та витрат на правовий захист №22/137/2-12 від 22.07.2021 та Акті виконаних робіт №22/137/2-12 від 22.07.2021 перелік наданих позивачу послуг з правничої допомоги свідчить, що такі пов`язаний з розглядом справи .

Водночас, суд також враховує, що згідно частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги позивача задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5040 грн., підлягають розподілу пропорційно задоволених вимог, що складає 2520 грн.

Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на приписи ч. 3 ст. 139 КАС України, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви представника позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплатній протягом року після звільнення щомісячної грошової допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію.

Зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , який звільнений зі служби за станом здоров`я без права на пенсію, щомісячну грошову допомогу в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням, за весь рік після звільнення з військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2520,00 грн. (дві тисячі п`ятсот двадцять гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )
Повний текст рішення суду складено 21.10.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна