Справа № 640/8568/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

22 жовтня 2021 року м. Київ № 640/8568/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, зобов`язання вчинити певні дії,
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.08.2021 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» (далі - позивач, ТОВ «Плей БТЛ») задоволено частково та здійснено вихід за межі позовних вимог: визнано протиправними та скасовано податкову вимогу від 23.12.2019 №46951-10 та рішення про опис майна в податкову заставу від 23.12.2019 №46951-10, в задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Також стягнуто з Головного управління ДПС у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ТОВ «Плей БТЛ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 9 753,51 грн.

26.08.2021 представником позивача до суду надіслано заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій він просить стягнути на користь позивача витрати у розмірі 27 280 грн.

Суд, вирішуючи вказане питання виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, так, пунктом 3.2 рішення від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини 2 статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 11.12.2019 та від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (адміністративне провадження №К/9901/17099/19, №К/9901/17108/19, №К/9901/18639/19).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 (адміністративне провадження №К/9901/5157/19), від 24.10.2019 у справі №820/4280/17 (адміністративне провадження №К/9901/11712/19), від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 (касаційні провадження №К/9901/17099/19, №К/9901/17108/19, №К/9901/18639/19), у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19 (адміністративне провадження №К/9901/5378/20), тобто є сталою.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, на підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивачем надано суду копії:

- договору про надання правової допомоги від 15.01.2020 №1943, укладеного між Адвокатським об`єднанням «А.С.А. Груп» (далі - АО «А.С.А. Груп») та ТОВ «Плей БТЛ» (т. 1 а.с. 180-186);

- додаткової угоди від 09.04.2020 №3 до вказаного договору (т. 1 а.с. 187);

- акту надання послуг від 25.08.2021 №25082021/1 (т. 1 а.с. 179);

- звіту про надані послуги відповідно до зазначених договору та додаткової угоди (т. 1 а.с. 178);

- платіжного доручення від 09.04.2020 №155 про сплату ТОВ «Плей БТЛ» 27 280 грн на користь АО «А.С.А. Груп» (т. 1 а.с. 189).

В матеріалах справи також наявні ордери, копії свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю (т. 1 а.с. 140, 141, 190-192).

Водночас, відповідач подав заперечення на ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу (т. 1 а.а. 200-205), які обґрунтовані тим, що заявлені позивачем витрати є завищеними та не співмірні із складністю даної справи.

Згідно з пунктом 1.1 договору про надання правової допомоги від 15.01.2020 №1943 клієнт доручає, а адвокатське об`єднання зобов`язується надати правову допомогу клієнту для чого адвокатське об`єднання буде здійснювати захист, представництво інтересів клієнта або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором, додатковими угодами до цього договору, а клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар за надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Детальна інформація щодо виду та обсягу правової допомоги, яка надаватиметься за цим договором визначається в додаткових угодах до договору, які є невід`ємними його частинами (пункт 2.2. договору).

Пунктом 1 додаткової угоди від 09.04.2020 №3 до вказаного договору встановлено, що відповідно до п.п. 1.1, 2.2, 6.2, 6.3 договору сторони узгодили надання адвокатським об`єднанням правової допомоги з наступних питань: звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою про визнання протиправним та скасування податкової вимоги ГУ ДПС у м. Києві від 23.12.2019 №46951-10 та рішення про опис майна в податкову заставу від 23.12.2019 №46951-10 (підготовка та подача в суд позову; контроль ходу розгляду справи, включаючи процесуальні строки; підготовка необхідних процесуальних документів (заяви, клопотання); окремі пояснення обставин справи на вимогу суду; підготовка відповіді на відзив відповідача).

При цьому, відповідно до пункту 2 додаткової угоди за надання правової допомоги, передбаченої п. 1 додаткової угоди, клієнт сплачує на користь адвокатського об`єднання наступну винагороду: гривневий еквівалент 1000 доларів США по курсу НБУ на дату оплати. Оплата здійснюється протягом трьох робочих днів з дня підписання даної додаткової угоди на підставі виставленого рахунку.

З рахунку на оплату від 09.04.2020 №125 (т. 1 а.с. 188) видно, що вартість юридичних послуг відповідно до умов додаткової угоди складає 27 280 грн, яку ТОВ «Плей БТЛ» сплачено, що підтверджується наведеним платіжним дорученням. Аналогічна сума вказана і в акті надання послуг, і в звіті.

З огляду на викладене, суд звертає увагу на зміст частини 4 статті 134 КАС України, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 (адміністративне провадження №К/9901/27657/20).

Також суд звертає увагу на положення частини 7 статті 134 КАС України, за якою обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Заперечуючи проти заявленого розміру судових витрат на правничу допомогу представник відповідача стверджує про те, що витрати мають бути співмірними з складністю справи, витраченим часом, обсягом наданих послуг та виконаних робіт.

При цьому, не надводить конкретні аргументи та доводи щодо неспівмірності витрат на правову допомогу та не підкріплює їх будь-якими доказами, зокрема, доказами завищення вартості наданих послуг у порівнянні з аналогічними послугами, що надані іншими адвокати за таких же або подібних обставин.

За таких умов, проаналізувавши вказані обставини, в контексті складності справи та виконаних АО «А.С.А. Груп» робіт (наданих послуг, які деталізовані у звіті), ціни позову, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а заперечення представника відповідача необґрунтованими.

Водночас, згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, задоволено частково з виходом за межі позовних вимог, що носить кількісний показник, в той же час суд визначив розмір компенсації ТОВ «Плей БТЛ» судових витрат зі сплати судового збору виходячи з кількості, а не розміру задоволених/не задоволених позовних вимог, обґрунтованим є і застосування такого підходу до судових витрат на правничу допомогу, особливо зважаючи на обставину, що розмір гонорару встановлений у фіксованому розмірі, тобто є визначеним.

Враховуючи викладене, суд вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу у розмірі 27 280 грн.

У контексті цієї справи суд зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 252 КАС України,

вирішив:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» про ухвалення додаткового рішення про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, - задовольнити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві судові витрати на правничу допомогу у розмірі 27 280 (двадцять сім тисяч двісті вісімдесят) гривень.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» (місцезнаходження юридичної особи: проспект Лісовий, будинок 23, місто Київ, 02166; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 37881205).

Відповідач - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Шолуденка, будинок 33/19, місто Київ, 04116; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Суддя О.М. Чудак