Справа № 160/8483/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-09-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2021 року Справа № 160/8483/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Піщанської сільської ради, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у розмірі земельної частки 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я»;
- зобов`язати відповідача надати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у розмірі земельної частки 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я».
В обґрунтування позову зазначив, що після того відповідним судовим актом за позивачем визнано право на отримання земельної частки 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я», він звернувся до Піщанської сільської ради із відповідною заявою, однак отримав відмову, оформлену листом, яка в контексті положень ст. 122 та ст. 123 Земельного кодексу України є бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, який протягом встановленого Кодексом строку зобов`язаний прийняти рішення про передачу земельної ділянки чи про відмову в такій передачі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що подані позивачем заяви не відповідали встановленим зразкам, при цьому, що з моменту їх отримання позивач пропустив строк звернення до суду.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 року у справі № 183/7572/18 задоволено позов в частині визнання за позивачем право на отримання земельної ділянки розміром 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я».
У липні та вересні 2020 року позивач звертався до відповідача із заявами щодо надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у розмірі земельної частки 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я».
За результатами звернення відповідач надіслав на адресу позивача листи від 11.08.2020 року та від 12.10.2020 року, в яких рекомендував повторно звернутися із відповідними заяви, адже попередні заяви встановленим вимогам не відповідали.
Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Статтею 3 вказаного Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).
Відповідно до статті 5 цього ж Закону, сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв).
Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 № 2498-VIII внесені зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». З урахуванням змін, внесених Законом від 10.07.2018 № 2498-VIII стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» була змінена.
Так, відповідно до статті 3 в редакції вказаного Закону, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).
Відповідно до статті 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):
розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;
приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);
уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);
уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);
укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;
сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;
надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);
розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);
організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;
оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Статтею 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.
Земельні ділянки, які їх власники або інші особи будуть використовувати єдиним масивом, закріплюються межовими знаками встановленого зразка лише по окружній межі єдиного масиву.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.
Таким чином, особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). При цьому, вимогами спеціального законодавства до цієї заяви не висувають будь-які додаткові вимоги, у тому числі, щодо зазначення відомостей про відповідну земельної ділянки, оскільки такі відомості безпосередньо визначені документами, що посвідчують право на земельну частку (пай).
У розглянутому випадку, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.10.2019 року у справі № 183/7572/18 за позивачем визнано право на отримання земельної ділянки розміром 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я» у відповідності до Сертифікату на право на земельну ділянку частку (пай) серії ДП № 0192280 та відповідачем указані обставини не заперечується.
Однак, за результатами поданої позивачем заяви про виділення спірної земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідач жодного рішення не прийняв, а лише указав на формальні відомості, яких ця заява не містила.
Таким чином, ураховуючи, що у спірному випадку не заперечується право позивача на отримання земельної ділянки розміром 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я» у відповідності до Сертифікату на право на земельну ділянку частку (пай) серії ДП № 0192280, позовні вимог є цілком обгрнутованими та підлягають задоволенню.
При цьому, у суду відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду, адже за результатами заяви позивача відповідачем жодного рішення, як це передбачено вимогами законодавства України, прийнято не було, що свідчить про тривалий характер правопорушення.
Розподіл судових витрат здійснити за правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Піщанської сільської ради щодо не надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у розмірі земельної частки 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я»;
Зобов`язати Піщанську сільську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі у розмірі земельної частки 4.2 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КАТП «Присамар`я».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Піщанської сільської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім), 00 грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна