Справа № 300/222/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/222/21 пров. № А/857/9795/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Святецького В. В.,

суддів - Гудима Л. Я., Довгополова О. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року в справі №300/222/21 (головуючий суддя Боршовський Т.І., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати неправомірними дії щодо обчислення його страхового стажу за період роботи в місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі у період з 18.02.1981 по 24.02.1983 без врахування права на пільгове обчислення стажу за роботу в таких районах; зобов`язати зарахувати йому до загального трудового стажу роботу у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2, де позивач в період з 18.02.1981 по 24.02.1983 виконував роботу на посаді стопівщика (укладчика) 4-го розряду в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, із розрахунку: один рік роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців відповідно до його трудової книжки, а також призначити йому з 12.11.2020 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003, нарахувати і виплатити недоотримані ОСОБА_1 суми пенсії.

Рішенням від 29 березня 2021 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 2890 від 26.11.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити ОСОБА_1 з 12.11.2020 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 18.02.1981 по 24.02.1983 у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що страховий стаж позивача становить 24 роки 19 днів, а з урахуванням періоду підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування для права на пенсію - 26 років 7 місяців 8 днів.

Крім того, апелянт зазначає, що періоду роботи у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2 з 18.02.1981 по 24.02.1983 зарахований відповідачем до страхового стажу позивача, та становить 2 роки 7 днів. При цьому, позивачу не зарахований такий період роботи з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, оскільки він не надав відповідачу довідки про направлення на роботу на Крайню Північ чи строковий трудовий договір на роботу в місцевість, прирівняну до районів Крайньої Півночі.

З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 18.11.2020 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви додано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України; трудову книжку НОМЕР_1 ; військовий квиток серії НОМЕР_2 ; довідку Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 26.11.2019 за № 412/10/09-19-53-33-29 про сплату єдиного внеску; архівну довідку Лісосибірського міського архіву Російської Федерації від 11.06.2020 № 144 про заробітну плату; архівну довідку Архівного відділу Адміністрації міста Черногорськ Республіки Хакасії Російської Федерації від 20.08.2020 № 2134; архівну довідку Архівного відділу Адміністрації міста Черногорськ Республіки Хакасії Російської Федерації від 20.08.2020 № 2135; архівну довідку Архівного відділу Адміністрації міста Черногорськ Республіки Хакасії Російської Федерації від 20.08.2020 № 2136; архівну довідку Архівного відділу Адміністрації міста Черногорськ Республіки Хакасії Російської Федерації від 20.08.2020 № 2137.

26.11.2020 Головне управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області прийняло рішення № 2890 про відмову позивачу в призначення пенсії за віком. Рішення відповідача від 26.11.2020 про відмову в призначенні пенсії № 2890 мотивоване тим, що страховий стаж позивача становить 24 роки 19 днів, а з урахуванням періоду підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування для права на пенсію - 26 років 7 місяців 8 днів. Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.01.2020 право на призначенні пенсії за віком, після досягнення 60 років, мають чоловіки за наявності страхового стажу не менше 27 років. Отже, право на пенсію за віком відповідно до цього Закону при наявному страховому стажі 26 років 7 місяців 8 днів заявник набуде у віці 65 років (а.с. 11-12).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся в суд з позовом.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що спірний період роботи позивача підлягає зарахуванню до страхового стажу із розрахунку: один рік роботи в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Як вірно враховано судом, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV).

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Відповідно до копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

З огляду на зміст вищевказаних положень закону, починаючи з 01.01.2020 позивач має право на призначення пенсії за віком, після досягнення 60 років та за наявності страхового стажу не менше 27 років.

Таким чином, для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 60 років; страховий стаж не менше 27 років.

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком від 18.11.2020 досяг віку 60 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , копія якої наявна в матеріалах справи, суд встановив, що позивач: з 15.11.1978 по 28.11.1980 проходив службу в Радянській армії; з 18.02.1981 по 24.02.1983 працював у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2 на посаді стопівщика (укладчика) 4-го розряду; з 18.08.1983 прийнятий в Чорногорське СУ на посаду столяра-бетонника 2 розряду; з 24.10.1984 переведений на посаду кранівника 5 розряду; з 16.04.1986 переведений на посаду газоелектрозварювальника 5 розряду; з 13.05.1988 звільнений за власним бажанням; з 25.05.1988 прийнятий на Шахту «Хакаская» на посаду газоелектрозварювальника 5 розряду; з 17.06.1991 звільнений за власним бажанням; з 02.09.1991 прийнятий в члени кооперативу «Ремонтник»; з 01.11.1991 звільнений за власним бажанням; з 03.02.1992 прийнятий на Шахту «Єнисейская» Красноярськуголь на посаду газоелектрозварювальника 5 розряду; з 30.11.1994 звільнений за переводом в «Унисервис»; з 01.12.1994 прийнятий в «Унисервис» на посаду газоелектрозварювальника на дільницю спеціальних гірничих робіт; з 01.07.1996 звільнений за переводом в «Шахту «Єнисейськая» Красноярськуголь»; з 01.07.1996 прийнятий на «Шахту «Єнисейськая» Красноярскуголь» на посаду газоелектрозварювальника; з 31.07.1996 звільнений за власним бажанням; з 02.10.2006 прийнятий в ТОВ «Санта» на посаду машиніста крана; з 02.01.2009 звільнений за власним бажанням (а.с. 20-23).

Згідно довідки Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 26.11.2019 за № 412/10/09-19-53-33-29 про сплату єдиного внеску, позивачу зараховано до страхового стажу періоди підприємницької діяльності за які сплачено страхові внески.

Відповідно до змісту рішення відповідача від 26.11.2020 про відмову в призначенні пенсії № 2890 страховий стаж позивача становить 24 роки 19 днів, а з урахуванням періоду підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування для права на пенсію - 26 років 7 місяців 8 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області не зарахувало період роботи ОСОБА_1 у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті Російської Федерації № 2 з 18.02.1981 по 24.02.1983, з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців, оскільки позивач не надав довідки про направлення на роботу на Крайню Північ чи строковий трудовий договір на роботу в місцевість, прирівняну до районів Крайньої Півночі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі2, постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10 лютого 1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР» від 10 лютого 1960 «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

За змістом вказаної норми пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

У пункті 7 Інструкції про порядок надання пільг особам, що працюють в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, затвердженої Постановою Державного Комітету Ради Міністрів СРСР з питань праці і заробітної плати та Президії ВЦРПС № 530/П-28 від 16 грудня 1967 року, зазначено, що трудові договори на визначений термін, тобто письмові договори, укладаються тільки тими підприємствами і організаціями, які розміщені в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до таких районів.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг осіб, що працюють у районах Крайньої Півночі та у місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі», Єнісейський район, поселення Маклаково та Новомаклаково (зараз Лісосибірськ) прирівняні до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Підпунктом «д» пункту 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» передбачено, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Згідно з пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР № 148 від 10 лютого 1960 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 01 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

При цьому, пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Таким чином, основним документом, що підтверджує факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є трудова книжка.

В той же час, з огляду на вищевказані положення, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Зазначене відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 03 липня 2018 року в справі № 302/662/17-а, від 18 грудня 2018 року в справі № 263/13671/16-а, від 10 січня 2019 року по справі № 352/1612/15а, від 10 вересня 2019 року по справі № 348/2208/16-а, від 14 листопада 2019 року по справі № 265/6105/16-а.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду про безпідставність доводів відповідача про те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, оскільки згідно з пунктом 5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Таким чином, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.

Аналогічного висновку дійшов Верховий Суд у постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 348/2208/16-а, від 14 листопада 2019 року у справі № 265/6105/16-а.

Окрім цього, Верховний Суд вже висловив правову позицію з цього питання. Так, в постанові від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а Верховний Суд зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Матеріалами справи підтверджено, що крім трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 надав відповідачу разом із заявою про призначення пенсії за віком також архівну довідку Лісосибірського міського архіву від 11.06.2020 № 144 про заробітну плату за виконану роботу у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2 за період з 18.02.1981 по 24.02.1983. Згідно вказаної довідки позивач дійсно працював у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2 на посаді стопівщика (укладчика) 4-го розряду. Також в архівній довідці Лісосибірського міського архіву від 11.06.2020 № 144 зазначено, що Єнісейський район, поселення Маклаково та Новомаклаково (зараз Лісосибірськ) прирівняні до районів Крайньої Півночі та місцевостях прирівняних до районів Крайньої Півночі (а.с. 7).

З урахуванням зазначеного колегія суддів констатує, що з аналізу наданих позивачем документів (трудової книжки, вказаної довідки) про його стаж роботи в Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2, вказану роботу ОСОБА_1 виконував не вахтово-експедиційним методом, оскільки відсутні записи про це.

Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Зазначені обставини свідчать про наявність достатніх та необхідних правових підстав для зарахування періоду роботи позивача з 18.02.1981 по 24.02.1983 у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2 до трудового стажу із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

Враховуючи викладене вище та з урахуванням обставин справи, апеляційний суд констатує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 2890 від 26.11.2020 про відмову в призначенні ОСОБА_1 з 12.11.2020 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період роботи з 18.02.1981 по 24.02.1983 у Лісосибірському лісопильно-деревообробному комбінаті № 2 в пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяці, є протиправними, а відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2021 року в справі №300/222/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 19.10.2021.