Справа № 826/17626/18-а
Суддя: Григоренко І. В.
Дата ухвалення: 2021-04-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року м. Київ

Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Ситику Р.В.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни (далі - відповідач, В.о. керівника Секретаріату Левшун Л.В.), в якому просить визнати протиправною бездіяльністю відмову в оформлені матеріалів про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням Державною регуляторною службою України (далі - ДРСУ) частини 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», викладеного в скарзі № 314209 від 21.03.2018 року, та зобов`язати оформити матеріали про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням ДРСУ частини 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», викладеного в скарзі № 314209 від 21.03.2018 року, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений).

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ДРСУ порушило ч. 4 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», якою заборонено направляти скарги для розгляду до органу, дії якого оскаржуються, а оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення покладено на Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. 21.03.2018 року позивач звернувся зі скаргою до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо порушення ДРСУ частини 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян» у відповідь на яку його було повідомлено листом від 05.05.2018 року за підписом В.о. керівника Секретаріату Левшун Л.В. про відмову у розгляді скарги, оскільки на фізичних осіб-підприємців не поширюється дія Закону України «Про звернення громадян». Позивач вважає, що таке твердження не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує його права як громадянина, оскільки набуття статусу фізичної особи-підприємця не є підставою для втрати фізичною особою права на звернення на підставі Закону України «Про звернення громадян» та не прирівнює позивача до статусу юридичної особи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2018 року справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.11.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2019 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії та справу призначено в судове засідання на 04.06.2019 року до розгляду по суті.

У зв`язку із надходженням апеляційної скарги Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2018 року, 22.04.2019 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2019 року апеляційну скаргу Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.11.2018 року повернуто особі, яка її подала.

01.10.2019 року адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернулась до Печерського районного суду м. Києва та судове засідання призначено на 28.01.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 205 КАС України, розгляд справи було відкладено до 29.04.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2020 року, у зв`язку із задоволенням клопотання позивача, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 205 КАС України, розгляд справи було відкладено до 03.09.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.09.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 205 КАС України, розгляд справи було відкладено до 16.12.2020 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.12.2020 року, у зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 205 КАС України, розгляд справи було відкладено до 13.04.2021 року.

В судове засідання 13.04.2021 року позивач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання 13.04.2021 року не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою № 913, причини неявки суду не повідомив..

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки позивач та відповідач повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, відповідач про причини неявки не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Відповідач правом щодо подачі відзиву не скористався.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 21.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни зі скаргою стосовно адміністративного порушення Першим заступником Голови Державної регуляторної служби України Загороднім В.П. ст. 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» в якій просив скласти протоколи, сформувати та направити до суду справу стосовно наступних адміністративних правопорушень Головою Державної регуляторної служби України Загороднім В.П. ; параграф 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», відповідно до якого забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органом або посадовими особами, дії чи рішення яких оскаржуються; статті 20 Закону України «Про звернення громадян», порушення термінів розгляду звернень громадян; параграф 1 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», бездіяльність стосовно розгляду скарги.

За наслідком розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.03.2018 року у листі від 05.05.2018 року № 2/12-П314209.18/18-110 за підписом Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни позивачу повідомлено, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян», проте, зі змісту звернення встановлено, що ОСОБА_1 звертався зі скаргою на неправомірні дії Національної ради України з питань телебачення та радіомовлення до Державною регуляторною службою України як фізична особа-підприємець, а фізична особа-підприємець не є суб`єктом подання звернення в розумінні Закону України «Про звернення громадян».

07.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся із скаргою на відмову у розгляді скарги та порушення його прав Виконуючою обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмилою Валеріївною до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни в якій просив розглянути скаргу від 21.03.2018 року № 314209 по суті.

За наслідком розгляду скарги від 07.06.2018 року Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Денісова Людмила Леонтіївна у листі від 06.07.2018 року № 1/12-П314209.18-1/18,319850.18/18-110 повідомила, що дія Закону України «Про звернення громадян» не поширюється на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а до фізичних осіб-підприємців слід застосовувати норми спеціального (господарського) законодавства, якщо предметом регулювання є їхня підприємницька діяльність.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У статті 1 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» зазначено, що парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений Верховної Ради України з прав людини (далі - Уповноважений), який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», сферою застосування Закону є відносини, що виникають при реалізації прав і свобод людини і громадянина між громадянином України, незалежно від місця його перебування, іноземцем чи особою без громадянства, які перебувають на території України, та органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх посадовими і службовими особами. Дія цього Закону також поширюється на відносини, що виникають між юридичними особами публічного та приватного права, а також фізичними особами, які перебувають на території України, у випадках, передбачених окремим законом.

Як визначено у ст.. 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Звернення подаються Уповноваженому в письмовій формі протягом року після виявлення порушення прав і свобод людини і громадянина. За наявності виняткових обставин цей строк може бути подовжений Уповноваженим, але не більше ніж до двох років. При розгляді звернення Уповноважений: 1) відкриває провадження у справі про порушення прав і свобод людини і громадянина; 2) роз`яснює заходи, що їх має вжити особа, яка подала звернення Уповноваженому; 3) направляє звернення за належністю в орган, до компетенції якого належить розгляд справи, та контролює розгляд цього звернення; 4) відмовляє в розгляді звернення. Уповноважений не розглядає тих звернень, які розглядаються судами, зупиняє вже розпочатий розгляд, якщо заінтересована особа подала позов, заяву або скаргу до суду. Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.

З аналізу наведених норм слідує, що Уповноважений Верховної Ради України з прав людини не розглядає звернення, які розглядаються судами, та які стосуються регулювання підприємницької чи господарської діяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 40 Конституції України встановлює, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст.. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Військовослужбовці, працівники органів внутрішніх справ і державної безпеки, а також особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України мають право подавати звернення, які не стосуються їх службової діяльності. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст.. 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Згідно ст.. 7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями. Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.

Так, як зазначає ОСОБА_1 у скарзі від 21.03.2018 року до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денісової Людмили Леонтіївни , він звернувся до Державної регуляторної служби України зі скаргою від 21.02.2017 року № 9 щодо порушення Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення Закону України «Про телебачення і радіомовлення», яке стосувалось діяльності у сфері ліцензування.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну раду України з питань телебачення і радіомовлення» в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, ліцензування телерадіомовлення здійснює Національна рада. Порядок ліцензування телерадіомовлення визначається Законом України «Про телебачення і радіомовлення».

Згідно ч. ч. 1-5 ст. 70 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», Національна рада здійснює контроль за дотриманням та забезпечує виконання вимог: законодавства України у сфері телебачення і радіомовлення; Закону України "Про рекламу" 270/96-ВР щодо спонсорства і порядку розповсюдження реклами на телебаченні і радіомовленні; законодавства про захист суспільної моралі; законодавства про кінематографію щодо квоти демонстрування національних фільмів та щодо розповсюдження чи демонстрування телерадіоорганізаціями творів, розповсюдження і демонстрування яких заборонено законодавством про кінематографію; законодавства про вибори. Антимонопольний комітет України здійснює контроль за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, у встановленому законодавством порядку здійснює державний нагляд за користуванням радіочастотного ресурсу для потреб телерадіомовлення, діяльністю операторів телекомунікацій, контроль за технічними параметрами поширення аудіовізуальної інформації. Контроль за дотриманням законодавства про захист авторського права та суміжних прав здійснюється у порядку, визначеному Законом. Контроль та нагляд за дотриманням інших вимог законодавства здійснюють органи державної влади в межах своєї компетенції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, спеціально уповноважений орган з питань ліцензування, зокрема, здійснює нагляд за додержанням органами державної влади, державними колегіальними органами законодавства у сфері ліцензування.

Як визначено у п. 1 Положення про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 р. № 724, в редакції, чинній на час існування спірних правовідносин, (далі - Положення), Державна регуляторна служба України (ДРС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який реалізує державну регуляторну політику, політику з питань нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, ліцензування та дозвільної системи у сфері господарської діяльності та дерегуляції господарської діяльності.

Отже, Державна регуляторна служба України є спеціальним уповноваженим органом з питань ліцензування.

Скарга Падюкова В.Б. з якою останній звернувся до Державної регуляторної служби стосувалась проведення перевірки додержання Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення вимог законодавства у сфері ліцензування.

Процедура проведення ДРС перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" у частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності регулюється Порядком проведення перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 р. № 361 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 3 Порядку, проведення ДРС перевірок додержання органами ліцензування вимог законодавства під час здійснення контролю за додержанням ліцензіатами вимог ліцензійних умов здійснюється відповідно до Порядку проведення спеціально уповноваженим органом з питань ліцензування планових та позапланових перевірок додержання органами ліцензування вимог законодавства у сфері ліцензування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 р. № 182 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 23, ст. 916).

Як визначено у п. 4 Порядку, перевірки органів державного нагляду (контролю) можуть бути плановими або позаплановими.

Згідно п. 5 Порядку, планові перевірки проводяться відповідно до річних або квартальних планів, які затверджуються наказом ДРС не пізніше 1 грудня року, що передує плановому, або до 25 числа останнього місяця кварталу, що передує плановому. Планова перевірка одного і того самого органу державного нагляду (контролю) проводиться не частіше ніж один раз на рік. Плани проведення перевірок у строки, зазначені в абзаці першому цього пункту, розміщуються на офіційному веб-сайті ДРС.

Відповідно до п. 6 Порядку, позапланові перевірки органу державного нагляду (контролю) проводяться з таких підстав: письмового повідомлення органів державної влади, органів місцевого самоврядування, за рішенням суду про порушення органом державного нагляду (контролю) вимог Закону; звернення суб`єкта господарювання з приводу порушення органом державного нагляду (контролю) вимог Закону щодо проведення стосовно такого суб`єкта заходів державного нагляду (контролю); виявлення відповідальними посадовими особами ДРС фактів невнесення або внесення недостовірних відомостей, внесення відомостей не в повному обсязі щодо заходів державного нагляду (контролю) до інтегрованої автоматизованої системи державного нагляду (контролю) під час аналізу інформації, внесеної органами державного нагляду (контролю) до цієї системи; перевірка виконання органом державного нагляду (контролю) подання щодо усунення порушень вимог Закону; за дорученням Прем`єр-міністра України. Під час проведення позапланової перевірки з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням таких питань у посвідченні на проведення перевірки.

Аналізуючи викладене, суд вважає, що порушити питання про проведення перевірки додержання Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення вимог законодавства у сфері ліцензування має право виключно суб`єкт господарювання і виключно з приводу порушення органом державного нагляду (контролю) вимог Закону щодо проведення стосовно такого суб`єкта заходів державного нагляду (контролю).

Отже, скарга ОСОБА_1 за результатом розгляду якої останнім оскаржено дії (бездіяльність) Першого заступника Голови Державної регуляторної служби України Загороднього В.П. до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини стосувалась господарської діяльності та була подана ОСОБА_1 як господарюючим суб`єктом - фізичною особою-підприємцем. Дана скарга не була зверненням в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Більш того, рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення а також ДРС можуть бути оскаржені суб`єктом господарювання в судовому порядку.

За таких обставин, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 від 21.03.2018 року не підлягає розгляду Уповноваженим в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що Виконуюча обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмила Валеріївна під час розгляду скарги ОСОБА_1 від 21.03.2018 року діяла в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_1 у вимогах позовної заяви просить зобов`язати оформити матеріали про адміністративне правопорушення у зв`язку із порушенням ДРСУ частини 4 статті 7 Закону України «Про звернення громадян», викладеного в скарзі № 314209 від 21.03.2018 року, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Відповідно до ч. 8-1 ст.. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у редакції, чинній на час існування правовідносин, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати, зокрема, уповноважені особи секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини або представники Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (статті 188-39, 188-40, 212-3 (крім порушень права на інформацію відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Так, стаття 188-39 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за порушення законодавства у сфері захисту персональних даних; стаття 188-40 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за невиконання законних вимог Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; стаття 212-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за незаконну відмова у прийнятті та розгляді звернення, інше порушення Закону України "Про звернення громадян".

Оскільки скарга ОСОБА_1 від 21.03.2018 року правомірно не була розглянута Виконуючою обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмилою Валеріївною по суті, правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

За таких обставин, суд вважає адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 19, 40 Конституції України, ст.ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 1, 2, 17 Закону України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини», ст. ст. 1, 3, 7 Закону України «Про звернення громадян», ст. 21 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Положенням про Державну регуляторну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 р. № 724, Порядком проведення перевірок додержання органами державного нагляду (контролю) вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в частині здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 р. № 361, ст.ст. 2, 8-10, 72-77, 79, 242-246, 250, 251, 255, 257, 258, 260-262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконуючого обов`язки керівника Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Левшун Людмили Валеріївни про визнання дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційні скарги на судове рішення можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення учасниками справи до Шостого апеляційного адміністративного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 23.04.2021 року.

Суддя І.В. Григоренко