Справа № 120/11061/21-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 жовтня 2021 р. Справа № 120/11061/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартфінанс" про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про визнання протиправними та скасування постанов.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що 30.08.2021 відповідачем відкрито виконавче провадження №66646922 із виконання виконавчого напису №20019 виданого 28.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. стосовно стягнення з ОСОБА_1 коштів у сумі 16676,16 грн. Крім того, в рамках даного виконавчого провадження відповідачем винесено постанову про арешт коштів боржника від 30.08.2021. 02.09.2021 у додатку "Дія" позивач ознайомилась з вказаними постановами.

На переконання позивача, постанови відповідача є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки виконавчий документ у виконавчому провадженні №66646922 прийнято до виконання відповідачем не за місцем її проживання чи перебування, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку із чим, звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 14.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Витребувано у відповідача додаткові докази.

Ухвалою від 28.09.2021 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ТОВ "Смартфінанс". Запропоновано третій особі надати пояснення до позову протягом двох днів з дня отримання позовних матеріалів.

04.10.2021 на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема зазначив, що 16.08.2021 року ТОВ "Смартфінанс" звернулось до приватного виконавця із заявою 1609225 про примусове виконання виконавчого напису від 28.07.2021 №20019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 16676,16 грн.

При цьому, відповідач зауважив, що до заяви примусове виконання виконавчого напису було додано довідку про відкритий рахунок, в якій зазначається, що ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд 105. Крім того, до заяви стягувачем було додано виписку по рахунку, з якої вбачається, що на рахунку № НОМЕР_1 , який належить боржнику станом на 30.08.2020 наявні кошти в розмірі 0,50 грн. Тобто, стягувачем до приватного виконавця подано документальне підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах) знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця Павелків Т.Л.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що при прийнятті виконавчого документу до виконання, жодного порушення Закону України "Про виконавче провадження" приватним виконавцем не вчинено, а тому підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Крім того, відповідач заперечив щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника від 30.08.2021, вказавши, що у прохальній частині про примусове виконання рішення стягувач просив накласти арешт на все рухоме майно (грошові кошти боржника). У зв`язку з чим, керуючись ст.48 ЗУ "Про виконавче провадження" 30.08.2021 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника №66646922.

20.10.2021 на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви.

Так, відповідно до ч. 5 статті 159 КАС України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним.

В силу частини першої статті 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Зважаючи на наведені вище положення КАС України додаткові пояснення позивача, які надійшли 20.10.2021 не приймаються судом до уваги.

Третя особа не скористалась своїм правом на подання пояснень, хоча про відкриття провадження у справі та можливість подання письмових пояснень повідомлялась в порядку визначеному ч. 1 ст.268 КАС України, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

30.08.2021 ТОВ "Смартфінанс" звернулось до приватного виконавця із заявою від 16.08.2021 вих. №1609225 про примусове виконання виконавчого напису від 28.07.2021 №20019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.Л., про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 16676,16 грн. До заяви примусове виконання виконавчого напису було додано довідку про відкритий рахунок, в якій зазначається, що ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд 105. Крім того, до заяви стягувачем було додано виписку по рахунку, з якої вбачається, що на рахунку № НОМЕР_1 , який належить боржнику станом на 30.08.2020 наявні кошти в розмірі 0,50 грн.

30.08.2021 відповідачем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт коштів боржника в межах ВП №66646922.

Позивач вважає, що постанови відповідача є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки виконавчий документ у виконавчому провадженні №66646922 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання чи перебування боржника, чим порушено вимоги ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку із чим, звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

За частиною п`ятою статті 24 Закону № 1404-VIII у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Відповідно до статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII) діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність (частина друга статті 4 Закону № 1403-VIII).

Відповідно до частин першої, другої статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

За частиною шостою статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За абзацом першим частини другої статті 48 Закону № 1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

За частиною п`ятою статті 48 Закону № 1404-VIII у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

За текстом пункту 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 (яким Інструкцію було доповнено згідно з наказом Міністерства юстиції України від 01 червня 2020 року № 1825/5), заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: <…> реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).

У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ/копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

За текстом статті 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" (далі - Закон № 2121-III): банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків; банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку; кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до частини першої статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до частин першої, другої статті 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

За текстом частини першої-третьої статті 1067 Цивільного кодексу України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

Так, за висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.09.2021 у справі № 120/821/21-а, Суд вказав, що "....банківський рахунок і грошові кошти є різними правовими категоріями, які не слід ототожнювати. «Майном» (у цивільно-правовому значенні) можуть бути грошові кошти, а не банківський рахунок. Суди попередніх інстанцій слушно звернули увагу на необхідності з`ясовувати вид банківського рахунку, на якому розміщено грошові кошти, адже від цього залежать умови їх використання. Утім, у вимірі обставин цієї справи і суті правовідносин, які виникли у зв`язку із винесенням спірних постанов, цей аспект, на думку колегії суддів, не є визначальним. Не без того, що на практиці можуть виникнути ситуації, коли стягнення коштів (у рамках виконавчого провадження) з певного виду банківського рахунку може спричинити спір щодо правомірності рішень/дій виконавця. Однак у цій справі ситуація дещо інакша, позаяк мова йде не про спосіб задоволення вимог кредитора, а про те, чи міг приватний виконавець, виконавчим округом якого є місто Київ, приймати до примусового виконання виконавчий документ (виконавчий напис нотаріуса), за яким боржник (у цій справі - ОСОБА_1 ) має у банку відкритий картковий рахунок, на якому (на дату звернення із заявою про примусове виконання рішення) були кошти, а сам банк як юридична особа (ним у цій справі є АТ «ПУМБ», який водночас є стягувачем у виконавчому провадженні), тобто, по суті, будівля, в якій розміщена ця фінансова установа (юридична особа), знаходиться у місті Києві [вул. Андріївська, 4]. Між тим, нагадаємо, зареєстрованим місцем проживання (фактичного теж) боржника є смт Оратів Вінницької області; там само, тобто у Вінницькій області (с. Криштопівка Іллінецького району), як з`ясовано у справі, позивач також і працює, адже заборгованість (на підставі виконавчого напису від 01 грудня 2020 року № 39298) виконавець погашає, зокрема, за рахунок її заробітної плати (ця постанова теж є предметом оскарження в цій справі).

Отож, на думку колегії суддів, для правильного вирішення цього спору потрібно зосередитися не стільки на правовому режимі банківського рахунка й наявних на ньому коштів, скільки змістити акцент на «місцезнаходженні» коштів (на банківському рахунку) як «майна», тобто відповісти на запитання про те, чи можна стверджувати про наявність у божника такого «майна» за адресою будівлі банку, у якому відкрито банківський рахунок, і, якщо так, пов`язувати це із наявністю майна на території виконавчого округу як умову для прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа у значенні частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII".

Як вказав відповідач у поданому відзиві у цій справі, та вказані обставини підтверджуються її матеріаламит, 16.08.2021 ТОВ "Смартфінанс" звернулось до приватного виконавця із заявою 1609225 про примусове виконання виконавчого напису від 28.07.2021 №20019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., про стягнення з боржника ОСОБА_1 коштів у розмірі 16676,16 грн. При цьому, до заяви примусове виконання виконавчого напису було додано довідку про відкритий рахунок, в якій зазначається, що ОСОБА_1 є власником рахунку № НОМЕР_1 відкритого в АТ "Банк Форвард", який розташований за адресою: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд 105. Крім того, до заяви стягувачем було додано виписку по рахунку, з якої вбачається, що на рахунку № НОМЕР_1 , який належить боржнику станом на 30.08.2020 наявні кошти в розмірі 0,50 грн.

Таким чином, в межах цієї справи, саме наявність у боржника (позивача у справі) коштів на банківському рахунку (в сумі 0,50 грн.) у банку, місцезнаходженням якого є місто Київ, слугувала приводом для того, щоб приватний виконавець, виконавчим округом якого теж є місто Київ, прийняв виконавчий документ до виконання (винісши спірну постанову про відкриття виконавчого провадження).

В контексті даної спірної ситуації, суд зауважує, що на переконання державного виконавця та стягувача за виконавчим документом, особа/боржник має на території міста Києва майно - грошові кошти, які є на рахунку в банку, розташованого у місті Києві. Тобто, наявність в особи/боржника банківського рахунку й грошових коштів на ньому свідчить про наявність в цієї особи/боржника майна за тією самою адресою, за якою зареєстровано банківську установу (чи іншу фінансову установу) як юридичну особу, з якою ця особа/боржник перебуває у договірних відносинах і в якій має відкриті банківські рахунки. Спираючись на наведені мотиви, приватний виконавець, виконавчим округом якого є місто Київ, дійшов висновку, що наданий йому виконавчий документ (виконавчий напис) може бути прийнятий до примусового виконання за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника (яким відповідач і стягувач вважають місто Київ), що, на його думку, цілком узгоджується з приписами частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII у поєднанні з пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5.

Разом з тим, суд при вирішенні даної справи, зважає на правову позицію ВС, висловлену у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 420/10502/20, відповідно до якої: «<…> Банківський рахунок це власність банку, інструмент для фінансових операцій клієнта. Тому якщо на такому рахунку відсутні кошти - він не може слугувати підставою для стягнення заборгованості саме за місцем реєстрації банку.

Тому наявність у боржника відкритого кредитного банківського рахунку, без власних коштів боржника, не є його майном у такому банку.

Гроші банку на кредитних рахунках не можна ототожнювати із власними коштами божника.

При цьому наявність банківського рахунку в місті Києві не гарантує, що на цьому рахунку є грошові кошти, зокрема, у розмірі 0,88 грн, які належать боржнику, а не банку.

Сама по собі наявність карткового рахунку, відкритого для обліку поточної заборгованості позивача по кредитній угоді не свідчить про наявність у боржника майна у вигляді власних грошових коштів на території м. Києва.

При цьому, майном на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, а не рахунки в банку. Відтак, наявність у боржника банківських рахунків не свідчить про наявність у боржника майна в такому банку та не є таким майном. <…>

Крім того, суд зважає на правову позицію ВС висловлену у постанові від 22.09.2021 у справі № 120/821/21-а, відповідно до якої наявність рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника.

При цьому, за висновками Верховного Суду, які викладені у постанові від 25 червня 2021 року у справі № 905/2214/14/908/5734/14 у виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та / або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Таким чином, твердження відповідача про те, що виконавчий документ прийнято ним до виконання за місцезнаходженням майна боржника не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є безпідставними».

Надаючи оцінку доводам відповідача у цій справі, суд зазначає, що підставою для відкриття виконавчого провадження за відповідним територіальним округом має бути, зокрема, наявність майна на вказаній території. Кошти, в розумінні чинного законодавства, вважаються майном особи. Проте суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про наявність у боржника у місті Києві майна (грошових коштів) на рахунку, відкритому в АТ «Банк Форвард», оскільки вказаний рахунок не є поточним, на якому акумулюються кошти вкладника, а є рахунком, на який мають надходити кошти для погашення кредитної заборгованості, тобто такі кошти не можуть вважатися майном особи.

Так, у постанові від 22.09.2021 у справі № 120/821/21-а, ВС зазначив, що наявність в особи/боржника банківського рахунку у банку (й грошових коштів на ньому), місцезнаходженням якого є місто Київ, не доводить, що ця особа/боржник має майно на території цього виконавчого округу.

Тож якщо приватний виконавець, виконавчим округом якого є місто Київ, (відповідач) прийняв до примусового виконання виконавчий документ тільки на цій підставі, винесена ним постанова про відкриття виконавчого провадження не ґрунтується на законі.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд при вирішенні даної справи, враховує висновок Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» , що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частинами першою та другою КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, а тому постанова приватного виконавця від 30.08.2021 №66646922 про відкриття виконавчого провадження є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, підлягає до задоволення і вимога про скасування постанови про арешт коштів боржника від 30.08.2021 №66646922 як похідна від основної вимоги, за умови скасування судом постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2021 №66646922.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належить задовольнити повністю.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини 1 статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про відкриття виконавчого провадження від 30.08.2021 ВП №66646922.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника від 30.08.2021 ВП №66646922.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни, сплачений позивачем судовий збір в сумі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення в адміністративних справах, визначених цією статтею, можуть бути подані в десятиденний строк з дня їх проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяна Леонідівна (вул. Златоустівська, 55, офіс 61, м. Київ, 01135, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 )

Третя особа ТОВ "Смартфінанс" (вул. Польова, 24Д, м. Київ, 03056, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 20.10.2021

Суддя Томчук Андрій Валерійович