Справа № 340/7489/21
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 жовтня 2021 року м. Кропивницький Справа № 340/7489/21

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Казанчук Г.П., розглянувши в письмовому провадженні заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за його адміністративним позовом до Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (вул. Казакова, буд.39, сел. Смоліне, Маловисківський район Кіровоградська область, 26223) про визнання протиправним та скасування рішення та листа, а також зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень Смолінської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області прийняті у вигляді рішення шостої сесії восьмого скликання Смолінської селищної ради від 21.05.2021 в частині відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га за рахунок земельної ділянки кадастровий номер №:02:000:1006 площею 4,5205 га розташованої на території Нововознесенської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області та листа від 16.06.2021 №02-37/1080 про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність площею 2,0000 га за рахунок земельної ділянки кадастровий номер №:02:000:1006 площею 4,5205 га розташованої на території Нововознесенської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області;

- зобов`язати суб`єкта владних повноважень Смолінську селищну раду Новоукраінського району Кіровоградської області повторно розглянути пленарно та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 у власність площею 2,0000 га за рахунок земельної ділянки кадастровий номер №:02:000:1006 площею 4,5205 га, розташованої на території Нововознесенської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області.

Одночасно з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову, зокрема в якій ОСОБА_1 просить суд заборонити до набрання рішенням законної сили по справі Смолінській селищній раді Новоукраїнського району Кіровоградської області приймати будь-які рішення, що стосуються земельної ділянки №:02:000:1006 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства площею 4,5205 га, розташованої на території Нововознесенської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, за рахунок якої Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області було видано наказ від 19.10.2020 №662-УБД та надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,0000 га.

Заява обґрунтована тим, що оскільки предметом спору є незаконність прийнятого відповідачем рішення, тому невжиття судом заходів забезпечення позову може створити загрозу того, що до моменту вирішення даного спору позивач не зможе затвердити проект, оскільки бажана земельна ділянка може бути передана відповідачем іншим особам або відповідач змінить цільове призначення цієї земельної ділянки.

Суд, за наслідком розгляду заяви про забезпечення позову, вважає, що заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За правилами пункту 1 частини 1 статті 153 КАС України заява про забезпечення позову до подання позовної заяви подається до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 5 статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Беручи до уваги викладенні вище норми, суд вважає за необхідне зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа або до якого має бути поданий позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду у разі задоволення позову; для задоволення судом заяви про забезпечення позову заявник має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви, подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а також довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною другою статті 150 КАС України.

Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, повинен пересвідчитися в тому чи існує реальна загроза невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд також враховує співмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Частиною 2 статті 151 КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Тобто, з даною норми слідує, що прийняття рішення про забезпечення позову доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду чи привести до потреби докладати значні зусилля та витрати для відновлення прав та інтересів позивача або є очевидними ознаками протиправності оскаржуваного рішення та порушення прав позивача цим рішенням.

Як зазначає ОСОБА_1 він не погоджується із рішеннями селищної ради прийняті у вигляді рішення шостої сесії восьмого скликання Смолінської селищної ради від 21.05.2021 та листа від 16.06.2021 № 02-37/1080, оскільки ці рішення на його думку є незаконним та протиправним, а саме не відповідають пункту 24 розділ 10 перехідних положень Земельного кодексу України. ОСОБА_1 також зазначає, що на підставі відкритих даних на Публічній кадастровій карті земельній ділянці, за рахунок якої я бажаю отримати у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, присвоєно кадастровий номер №:02:000:1006, тип власності - комунальна власність, площа - 4,5205 га, та вказана земельна ділянка має цільове призначення 01.01. - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідач не вносив відомостей до Державного земельного кадастру про зміну виду цільового призначення земель в межах категорії земель сільськогосподарського призначення, тому ним не доведено створення на обраній земельній ділянці громадських сіножатей і пасовищ.

Зазначені рішення селищної ради прийняті у вигляді рішення шостої сесії восьмого скликання Смолінської селищної ради від 21.05.2021 та лист від 16.06.2021 № 02-37/1080 оскаржені ОСОБА_1 в судовому порядку. Однак як на переконання ОСОБА_1 існує реальна можливість передачі земельної ділянки, яку він бажає отримати у власність, іншим особам або ж відповідач може змінити цільове призначення даної земельної ділянки.

Частиною 2 статті 116 Земельного кодексу України передбачено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6-8 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з частиною 9 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Таким чином, набуття особами права власності або користування на земельну ділянку відбувається поетапно починаючи з отримання дозволу на розробку проекту землеустрою, який оформлюється відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади, погодження та затвердження такого проекту землеустрою та завершується рішенням про передачу земельної ділянки у власність або користування, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Водночас чинне законодавство у сфері земельних відносин не містить прямої заборони для подання декількома особами аналогічних заяв щодо однієї земельної ділянки. Також отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб позитивного рішення про надання земельної ділянки у користування, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.

Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 17.10.2018 р. у справі №380/624/16-ц (провадження №14-301цс18) та висновків ВС постанові від 27 лютого 2018 року в справі №545/808/17.

Відтак, стосовно забезпечення позову шляхом заборони Смолінській селищній раді Новоукраїнського району Кіровоградської області приймати будь-які рішення, що стосуються земельної ділянки №:02:000:1006 із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства площею 4,5205 га, розташованої на території Нововознесенської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області, суд зазначає наступне.

Згідно із приписами статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені у статті 126 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що виходячи з аналізу приписів статей 116, 118 Земельного кодексу України, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, що фактично вказує про відсутність обтяжень земельної ділянки у такому випадку.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, відсутні докази перебування у власності ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1006, що свідчить про відсутність на момент звернення з цією заявою, доказів загрози завдання йому шкоди внаслідок прийняття рішення про передачу її у власність іншій особі.

В даному випадку, як ОСОБА_1 , так інші особи мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримає право власності або користування (оренду) на ділянку.

Тому у суду відсутні підстави вважати наявність приоритетного права ОСОБА_1 на затвердження проекту землеустрою.

Також, суд зазначає, що внесення проекту землеустрою на розгляд сільської ради не свідчить про те, що відповідний проект буде затверджено, а земельна ділянка буде передана у власність такій особі.

Наведені як у позовній заяві, так і у заяві про забезпечення позову обставини не дозволяють однозначно й беззаперечно стверджувати також і про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень, а відтак і про наявність підстав для забезпечення позову, визначених пунктом 2 частини другої статті 151 КАС України. При цьому, правомірність оскаржуваного рішення входить до кола обставин, які необхідно встановити під час розгляду судом справи по суті.

Тому посилання представника ОСОБА_1 на очевидність протиправності оскаржуваної відмови у затвердженні проекту землеустрою, викладеної у спірному рішенні, суд не приймає, оскільки жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (частина 2 стаття 90 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд вважає передчасними посилання позивача на очевидну протиправність оскаржуваних рішення шостої сесії восьмого скликання Смолінської селищної ради від 21.05.2021 та листа від 16.06.2021 № 02-37/1080.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову та відсутність підстав для її задоволення.

При цьому, суд зауважує, що особа не позбавлена можливості у подальшому повторно ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення його позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі встановлення відповідних підстав для цього.

Керуючись ст.ст.150-154, 243, 248, 256, 293-297 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені заяви про забезпечення позову.

Копію ухвали суду невідкладно надіслати ОСОБА_1 .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду, через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 15 - денний строк, встановлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук