Справа № 420/14171/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіЮхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадженняв приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ) до Державної інспекції ядерного регулювання України (Держатомрегулювання України) (6, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 09 серпня 2021 року надійшла позовна заяваОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ) до Державної інспекції ядерного регулювання України (Держатомрегулювання України) (6, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11),в якій позивач просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання відповіді на запит позивача до публічної інформації, у якому просив надати на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу, в якому Південна державна інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2016 році реєструвала вхідну кореспонденцію, що надходила на її адресу; зобов`язати відповідача надати позивачу у встановлені Законом України «Про доступ до публічної інформації» терміни та у встановленому Законом України «Про доступ до публічної інформації» порядку запитувані копії запитуваних документів, а саме надати на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу, в якому Південна державна інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2016 році реєструвала вхідну кореспонденцію, що надходила на її адресу.

Ухвалою від 16 серпня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2021 року позивач надіслав на адресу Державної інспекції ядерного регулювання України запит до публічної інформації, у якому просив надати скановані копії сторінок журналу,в якому Південна державна інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2016 році реєструвала вхідну кореспонденцію, що надходила на її адресу, проте відповіді не отримав.

Позивач вважає, що відмовою у задоволенні його запиту на інформацію відповідач порушив його право на інформацію, яке закріплено у ст. 34 Конституції України та основні принципи інформаційних відносин, гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

До суду 28 серпня 2021 року (вхід. № 46771/21) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що у відповідь на запит позивача від 07 червня 2021 року листом Державної інспекції ядерного регулювання України від 11.06.2021 № 36-13/01/9215 була надана відповідь щодо «надання в електронному вигляді сканованих копій журналів вхідної кореспонденції за 2016-2020 роки, зокрема, на зазначений запит позивача від 07 червня 2021 року (вх. № Держатомрегулювання 193із), відповідь відправлено позивачу на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 14.06.2021, тобто відповідь на запит була надана, що підтверджується скріншотом сторінки з інформацією про відправку.

Також, відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних доказів щодо неотримання відповіді на інформаційні запити, в той час як у період з 07.06.2021 року по теперішній час від позивача надійшло 450 запитів на публічну інформацію, на які надані відповіді на його електронну адресу. Зокрема, 14 червня 2021 року з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідача надійшло 5 запитів на публічну інформацію. При цьому, жодних скарг щодо неотримання позивачем відповідей на його запити на інформацію до Держатомрегулювання не надходило.

Таким чином, відповідач вважає, що Держатомрегулюванням відповідь на запит позивача надана відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» і була відправлена позивачу у строки, передбачені Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Позивач відповідь на відзив не надав.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, судом встановлено таке.

Так, суд встановив, що не заперечується відповідачем 07.06.2021 року позивач надіслав на електрону адресу Державної інспекції ядерного регулювання України запит до публічної інформації, у якому просив надати на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді скановані копії сторінок журналу, в якому Південна державна інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2016 році реєструвала вхідну кореспонденцію, що надходила на його адресу.

Позивач зазначив, що відповіді на запит не отримав, а тому не погоджуючись із зазначеною бездіяльністю відповідача, звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 40 Конституції України,усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно з Положення про Державну інспекцію ядерного регулювання України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 363, одними з основних завдань Держатомрегулювання є: забезпечення формування та реалізація державної політики у сфері безпеки використання ядерної енергії та здійснення державного регулювання безпеки використання ядерної енергії.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку» державне регулювання безпеки-використання ядерної енергії полягає у забезпеченні безпеки людини, навколишнього природного середовища, ядерних установок та джерел іонізуючого випромінювання та передбачає: встановлення нормативних критеріїв і вимог, що визначають умови використання ядерної енергії (нормування); видачу документів дозвільного характеру на здійснення діяльності у сфері використання ядерної енергії (провадження дозвільної діяльності); здійснення державного нагляду за дотриманням законодавства, умов документів дозвільного характеру, норм, правил і стандартів з ядерної та радіаційної безпеки, вимог фізичного захисту ядерних установок, ядерних матеріалів, радіоактивних відходів, інших джерел іонізуючого випромйпрвання, обліку та контролю ядерних матеріалів та інших джерел іонізуючого випромінювання, включаючи примусові заходи (державний нагляд).

Згідно з ст. 1, 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно з ст.ст. 12, 19, ч. 1, ч. 4 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Уразі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» врегульовано, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Так, суд встановив, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо не надання відповіді на запит про доступ до публічної інформації від 07.06.2021 року про надання на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 в електронному вигляді сканованих копій сторінок журналу, в якому Південна державна інспекція ядерної та радіаційної безпеки у 2016 році реєструвала вхідну кореспонденцію, що надходила на її адресу.

Однак, суд встановив, що підтверджено матеріалами справи, що листом №36-13/01/9215 від 11.06.2021 року Державна інспекція ядерного регулювання України повідомила позивача про те, що відповідач розглянув запити позивача від 07.06.2021 року вх. №№193із-202із щодо надання в електронному вигляді скановані копії журналів вхідної та вихідної кореспонденції за 2016-2020 роки та повідомив, що запитувана інформація відповідно до п. 21 «Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Державній інспекції ядерного регулювання України», затвердженого наказом Держатомрегулювання від 23 січня 2017 року №16, ст. 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації», віднесена до службової інформації, яка є інформацією з обмеженим доступом. Журнали реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції - це службові документи, в яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа, шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом необхідних відомостей про документи, має відповідні реквізити, зокрема, П.І.Б. кореспондентів, які не надавали згоди на розповсюдження конфіденційної інформації про себе. Позивача проінформовано, що обмеження доступу запитуваної інформації відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обмежено виключно в інтересах національної безпеки, розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам і шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Враховуючи вищезазначене, керуючись вимогами п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Держатомрегулювання відмовило в задоволенні запиту на публічну інформацію.

Відповідно до скріншоту екрану електронної бази з інформацією про відправку листа, Державною інспекцією ядерного регулювання України лист за 36-13/01/9215 від 11.06.2021 року відправлено ОСОБА_1 14.06.2021 року на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1

Таким чином, Державною інспекцією ядерного регулювання України позивачу надано відповідь на запит від 07.06.2021 року, яку надіслано на вказану позивачем у запиті електронну адресу, а отже судом не встановлено протиправної бездіяльності щодо ненадання відповіді на запит позивача, у зв`язку з чим, ці позовні вимоги є безпідставними та недоведеними, та у задоволенні їх слід відмовити.

Щодо решт позовних вимог, суд зазначає таке.

Так, враховуючи вищевикладені встановлені судом обставини щодо надання відповідачем відповіді на запит позивача, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача надати відповідь на запит позивача.

Також з огляду на те, що позивач обґрунтовував позовні вимоги ненаданням відповіді на його запит, то предметом позову є саме ненадання відповіді на запит суду, суд вважає, що відсутні правові підстави для дослідження питання щодо правомірності наданої відповіді позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Тому з урахуванням встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню повністю.

У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні витрати відповідача пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать компенсації за рахунок Державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцепроживання: АДРЕСА_1 ) до Державної інспекції ядерного регулювання України (Держатомрегулювання України) (6, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Арсенальна, 9/11) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.