Справа № 260/2931/21
Суддя: Маєцька Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 жовтня 2021 рокум. Ужгород№ 260/2931/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Маєцької Н.Д.

при секретарі судового засідання Кустрьо В.М.

за участю:

представника позивача Бачинська А.В.

відповідач не з`явився,

представник третьої особи не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталія Ласловича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Еліт Фінанс" про визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталія Ласловича, якою просить: скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталія Ласловича, а саме: постанову про арешт майна боржника ВП № 65605782 від 31.05.2021 року; постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП № 65605782 від 31.05.2021 року; постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65605782 від 31.05.2021 року; постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 65605782 від 31.05.2021 року; постанову про арешт коштів боржника ВП № 65605782 від 07.06.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавче провадження ВП № 65605782 відкрито на підставі виконавчого напису, який не відповідає вимогам ст. ст. 87, 88, 89 Закону України "Про нотаріат". Крім того, вважає, що відповідачем порушено вимоги ст. 68 Закону України "Про виконавче провадження". У зв`язку з чим, вважає винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника протиправними, та просить їх скасувати.

Ухвалою суду від 23 вересня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Еліт Фінанс".

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви, просила їх задовольнити.

Відповідач надав суду пояснення, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що виконавче провадження № 65605782 відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса № 3113, виданого 29 серпня 2020 року, який відповідав вимогам закону, а тому були відсутні підстави для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Відповідач зазначає, що оскаржені постанови винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для їх скасування.

В судове засідання відповідач не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

У судове засідання представник третьої особи не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце його проведення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що 31 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65605782 з примусового виконання виконавчого напису № 3113, виданого 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського територіального округу Івано-Франківської області Лучук Т.В. про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Еліт Фінанс" заборгованості, що виникла за Кредитним договором № 935-02 2/ФКВ-08 від 18 вересня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, (надалі Кредитний договір), який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк, , (правонаступник Публічне Акціонерне Товариство Дельта Банк) та ОСОБА_2 ( надалі - Боржник). Сума заборгованості складається з:суми заборгованості за кредитом - 933 432, 50 грн..;суми заборгованості за відсотками за користування кредитом - 468 775, 80 грн..; суми заборгованості за комісіями 0, 00 грн..; суми заборгованості за штрафними санкціями 0, 00 коп.; суми плати, що здійснена сгягувачем за вчинення виконавчого напису 300, 00 грн. Загальна сума заборгованості становить 1402508, 30 коп.

31 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. винесено постанову у ВП № 65605782 про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 140250,83 грн.

31 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. винесено постанову у ВП № 65605782 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 303,00 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. винесено постанову про арешт майна боржника від 31 травня 2021 року, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

07 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. від 29 червня 2021 року про заміну назви сторони виконавчого провадження замінено прізвище боржника з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1404 у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 26 Закону № 1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Судом встановлено, що 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. видано виконавчий напис № 3113 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "ФК" Еліт Фінанс" заборгованості у розмірі 1402508,30.

При цьому, із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 3113, виданого 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. представник ТОВ "ФК" Еліт Фінанс" звернувся до приватного виконавця Зейкана В.Л. 20 травня 2021 року, тобто в межах трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вже встановлено судом, 31 травня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л., керуючись статтями 3,4, 24,25,26 Закону України "Про виконавче провадження" виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 65605782 з примусового виконання виконавчого напису № 3113, виданого 29 серпня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з позивача на користь ТОВ "ФК" Еліт Фінанс" заборгованості у розмірі 1402508,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на незаконність виконавчого напису нотаріуса № 3113 та на його не відповідність вимогам Закону України "Про нотаріат".

В той же час, позивачем не надано до суду жодних доказів щодо скасування/визнання нечинним або таким, що не підлягає виконанню вказаного напису нотаріуса, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 65605782.

Зазначене свідчить, що в даному випадку відповідач не наділений жодними повноваженнями щодо визнання протиправними тих чи інших виконавчих документів та не наділений правом вважати вищевказаний виконавчий напис нотаріуса нікчемним.

При цьому алгоритм дій відповідача при відкритті виконавчого провадження та його право на повернення виконавчого документу заявнику, в тому числі виконавчого напису, чітко врегульовано правовими нормами ч.4.ст.4 та ч.3 ст.5 Закону 1404-VIII. Тобто, виконавець має право повернути виконавчий документ (виконавчий напис) стягувачу без прийняття до виконання виключно на підставах, передбачених законом.

Тобто, як на момент винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 травня 2021 року № 65605782, так і на момент розгляду цієї справи судом, виконавчий напис від 29 серпня 2020 року №3113, виданий приватним нотаріусом Івано-франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., є чинним та не скасованим у встановленому законодавством порядку, а відтак, останній підлягає виконанню.

За викладених обставин, судом критично оцінюються посилання позивача на незаконність та протиправність вчинення виконавчого напису від 29 серпня 2020 року №3113 як на підставу для задоволення позовних вимог.

Таким чином, на час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством, відтак відсутні підстави для визнання протиправною та скасування постанови від 31 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження.

Щодо правомірності постанови приватного виконавця Зейкана В.Л. від 31 травня 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди, суд зазначає наступне.

Статтею 31 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів врегульована винагорода приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 31 вказаного Закону за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Частиною 3 ст. 31 цього Закону визначено, що основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

- фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

- відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 та 5 ст. 31 вказаного Закону основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з ч. 6 ст. 31 Закону основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 31 цього Закону приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 3 ст. 45 Закону № 1404 визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Аналогічні положення містяться в п. 9 розд. III Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 затверджений Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.

Пунктом 19 вказаного Порядку визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Отже, винесення постанови про стягнення основної винагороди є обов`язком приватного виконавця, і це відбувається одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження. В постанові про стягнення основної винагороди зазначаються: 1) розрахунок основної винагороди; 2) порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця.

Вказані положення законодавства відповідачем дотримані.

Так, постанову про стягнення основної винагороди винесено одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Постанова містить розрахунок основної винагороди, а саме - 10 відсотків стягнутої суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, що складає 140250,83 грн.

Вирішуючи спір судом враховано правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 200/13920/19-а, предметом оскарження в якій була постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця, де Суд зазначив, що початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню. Крім цього, законодавець пов`язав можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не виключно з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника. Сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження. Визначення розміру винагороди пов`язане з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом.

Відповідно до ч. 5ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ухвалюючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення з боржника основної винагороди, приватний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством.

Щодо правомірності постанови приватного виконавця Зейкана В.Л. від 31 травня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

Отже, ухвалюючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про розмір мінімальних витрат приватний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством.

Щодо правомірності постанови приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкана В.Л. від 31 травня 2021 року про арешт майна боржника, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону № 1404 арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 56 Закону № 1404 арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 56 Закону № 1404 арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. під час відкриття виконавчого провадження 31 травня 2021 року винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідно до вказаної постанови накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження, що разом становить 1543062,13 грн.

З огляду на вищенаведене, відповідач, ухвалюючи, для забезпечення реального виконання рішення, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про арешт майна боржника від 31 травня 2021 року, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством. Відтак, відсутні підстави для визнання вищевказаної постанови протиправною та її скасування.

Щодо правомірності постанови приватного виконавця від 07 червня 2021 року ОСОБА_5 про арешт коштів боржника, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, 07 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику.

Крім того, судом встановлено, що 25 червня 2021 року позивач звернулася до приватного виконавця Зейкана В.Л. із заявою про зняття арешту із заробітної банківської картки, у зв`язку з тим, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України ,є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається. До вказаної заяви позивач додала довідку АТ КБ "Приват Банк" від 25 червня 2021 року.

Відповідач листом від 29 червня 2021 року № 01-29/3175/21 повідомив позивача, що з поданої нею заяви не встановлено жодної з визначених законом підстав для зняття арешту з коштів.

Як зазначалося судом, порядок застосування арешту майна (коштів) боржника врегульовано статтею 56 Закону № 1404.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону № 1404 не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 48 Закону № 1404 забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404 у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, зокрема, є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, здійснюючи примусове виконання виконавчого документу, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, накладення арешту та стягнення яких (коштів) заборонено законом, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.

Суд звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові виконавець, накладаючи арешт на кошти боржника, вніс застереження щодо накладення арешту на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

В матеріалах справи наявна довідка АТ КБ "Приват Банк" від 25 червня 2021 року, яка була подано позивачем разом із заявою про зняття арешту із заробітної банківської картки. Відповідно до вказаної довідки, ОСОБА_1 станом на 25 червня 2021 року має в АТ КБ "Приват Банк" картку, на яку отримує зарплатні виплати. У вказаній довідці, також зазначено, що на вказану картку (рахунок) може бути зарахована будь-яка виплата (переказ).

Отже, з вказаної довідки банку вбачається, що вищевказаний рахунок є поточним рахунком, на який, окрім заробітної плати можуть надходити і інші виплати.

Додатково, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 24 Закону України Про оплату праці передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунку боржника, на який окрім заробітної плати може бути зарахована будь-яка виплата (переказ), не унеможливлює отримання позивачем заробітної плати, оскільки за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця, а тому накладення арешту на грошові кошти боржника не порушує його право на отримання заробітної плати.

Аналогічна правова позиція щодо правомірності дій виконавця під час накладення арешту на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, викладена Верховним Судом у постанові від 03.02.2021 року у справі № 756/1927/16-ц.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги положення статей 18,56 Закону № 1404, державний виконавець, виносячи постанову про арешт коштів боржника від 07.06.2021, діяв у спосіб та в порядку передбаченому Законом № 1404.

Щодо посилань позивача на те, що в оскаржених постановах вказано невірне прізвище боржника, то суд зазначає, що 29 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. у відповідності до абз. 2 ч. 5 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження, відповідно до якої замінено прізвище боржника з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

За сукупністю встановлених обставин, суд дійшов висновку, що приватним виконавцем

правомірно та обґрунтовано, у відповідності до положень Закону № 1404, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення на позовну заяву, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується належними та допустимими доказами та в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Зейкан Віталія Ласловича (Закарпатська область, м. Мукачево, вул. Садова, буд. 25 А, оф. 7), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія Еліт Фінанс" (м. Київ, пл. Солом`янська, буд. 2, ) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяН.Д. Маєцька