Справа № 420/15261/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» (65063, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 2; ) до Головного управління ДПС в Одеській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №5 від 21.07.2021р., № 05 від 23.04.2021р., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №5 від 21.07.2021 р., яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 499244,00 (за податковими зобов`язаннями 453858,00 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами) 45386,00 грн.);

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 05 від 23.04.2021р., яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» зменшено суму розміру від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 39242,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено акт, висновки якого базуються на припущеннях і не враховують докази та відомості щодо господарської діяльності ТОВ «Спецелеваторбуд» у періоді, який перевірявся, та, відповідно, донарахування податкових зобов`язань та покладення на позивача відповідальності у вигляді штрафних санкцій є безпідставним та таким, що суперечить чинному законодавству. Так, позивач вказав, що має в наявності всі первинні документи, що відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підтверджують здійснення господарських операцій з його контрагентами ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», ПП «ТАМІРАТ», ТОВ «СВЄТСТРОЙ», що свідчить про відсутність порушень податкового законодавства з боку позивача, необґрунтованість та протиправність винесення відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Всі господарські операції, зазначені в акті перевірки як нереальні, відповідають принципу «ділової мети» та мають розумну економічну причину для ТОВ «Спецелеваторбуд». Крім того, зазначено щодо недотримання податковим органом процедури проведення перевірки та оформлення її результатів.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №52688/21 від 24.09.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що ТОВ «Спецелеваторбуд» в порушення п.44.1 ст. 44, п. «а» п.198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, ТОВ «Спецелеваторбуд» безпідставно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості придбаних у ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», ПП «ТАМІРАТ», ТОВ «СВЄТСТРОЙ» будівельно-монтажних робіт, що призвело до завищення податкового кредиту у розмірі 453858,35 грн. Посилаючись на відсутність у контрагентів позивача ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», ПП «ТАМІРАТ», ТОВ «СВЄТСТРОЙ» достатньої кількості трудових ресурсів, необхідних основних засобів, відсутність обов`язкових реквізитів при складанні актів виконаних робіт за формою КБ-2в, відсутність інформації про основні засоби, відповідач зазначив щодо нереальності господарських операцій позивача із вказаними контрагентами.

Ухвалою від 28.08.2021 р. прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням ДПС в Одеській області відповідно до п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.78.1.4 пп.78.1 ст. 78 ПК України, відповідно до наказу Головного управління ДПС в Одеській області № 1236 від 12.03.2020р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Спецелеваторбуд» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» () за період з 01.08.2019р. по 31.08.2019р., ПП «ТАМІРАТ» () за період з 01.09.2019р. по 01.09.2019р., ТОВ «СВЄТСТРОЙ» () за період з 09.11.2019р. по 30.11.2019р.

За результатами проведеної перевірки складено акт №6269/15-32-07-05-22/32190411 від 30.03.2021 р. (т.1, а.с. 21-84), відповідно до висновків якого встановлено порушення:

п.44.1 ст. 44, п. «а» п.198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України, ТОВ «Спецелеваторбуд» безпідставно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ з вартості нібито придбаних у ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», ПП «ТАМІРАТ», ТОВ «СВЄТСТРОЙ» будівельно-монтажних робіт, що призвело до завищення податкового кредиту у розмірі 453858,35 грн., у т.ч. за періоди:

серпень 2019 року на суму 105617,79 грн.;

вересень 2019 року на суму 205285,42 грн.;

листопад 2019 року на суму 142955,14 грн.

13.04.2021р. позивачем подано заперечення на акт перевірки №6269/15-32-07-05-22/32190411 від 30.03.2021 р. (т.1, а.с. 91-100), за результатами розгляду яких податковим органом залишено без змін висновки акта перевірки (т.1, а.с. 101-128).

На підставі зазначеного акту перевірки податковим органом прийнято, зокрема, податкові повідомлення-рішення:

№5 від 21.07.2021 р., яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість» у розмірі 499244,00 (за податковими зобов`язаннями 453858,00 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями (штрафами) 45386,00 грн.) (т.1, а.с. 21);

№ 05 від 23.04.2021р., яким товариству з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» зменшено суму розміру від`ємного значення суми ПДВ у розмірі 39242,00 грн. (т.1, а.с. 25).

21.05.2021 р. позивач звернувся до Державної податкової служби України зі скаргою на вищевказані податкові повідомлення-рішення (т.1, а.с. 130-134).

15.07.2021р. (вих. №16284/6/99-00-06-01-02-06) рішенням Державної податкової служби України за результатами розгляду скарги скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 05 від 23.04.2021р. При цьому, зазначено, що податкові повідомлення-рішення №5 від 21.07.2021р., № 05 від 23.04.2021р. не підлягають адміністративному оскарженню, але з урахуванням строків давності можуть бути оскаржені до суду (т.1, а.с. 138-143).

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Пунктом 19-1.1 ст.19-1 ПК України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

За приписами пп.20.1.4 п.20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 61.1 ст. 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Порядок проведення документальних позапланових перевірок встановлено статтею 78 ПК України.

Згідно пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі, якщо виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Згідно з п.79.2 ст. 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Таким чином, документальна позапланова перевірка проводиться на підставі наказу керівника контролюючого органу та за наявності підстав для її проведення, у свою чергу можливість для прийняття наказу про проведення документальної позапланової перевірки на підставі пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України виникає за наявності такої умови, зокрема, як виявлення недостовірних даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Зазначені у пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України обставини є юридичними фактами, з настанням яких законодавець пов`язує подальшу реалізацію контролюючим органом свого права на проведення документальної позапланової перевірки.

При цьому, факти, які свідчать про недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, можуть бути підставою для проведення перевірки лише у випадку, коли сумніви не усунуті наданими поясненнями та документальними підтвердженнями.

За таких обставин у контролюючого органу є право на оцінку пояснень і їх документальних підтверджень. Якщо ці пояснення необґрунтовані або документально не підтверджені, перевірка може бути призначена.

Суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді. У такому спорі суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб`єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Аналогічна правова позиція була висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 16.02.2016 (справа №826/12651/14).

Отримання податкової інформації, її зміст та направлення запитів контролюючими органами регламентовано статтею 73 ПК України та постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010р. №1245 «Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом». Зокрема, чітко визначено перелік підстав для направлення суб`єкту господарювання запиту про подання інформації, вимоги до його оформлення, а також поняття податкової інформації.

Згідно із абзацом 2 п. 1 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, - податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі діяльності і необхідні для реалізації покладених на органи державної податкової служби завдань і функцій.

Податкова інформація надається органам державної податкової служби періодично або за окремим письмовим запитом таких органів у безоплатному порядку (пункт 2 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом).

Так, відповідно до п. 73.3 ст. 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (заступником керівника) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Платники податків та інші суб`єкти інформаційних відносин зобов`язані подавати інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження (крім проведення зустрічної звірки) протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту (якщо інше не передбачено цим Кодексом).

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

За змістом п. 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, - встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

У разі, коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому п. 73.3 ст. 73 Кодексу, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Аналіз зазначених положень податкового законодавства свідчить про те, що запит податкового органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто, наявність чітко окреслених обставин, які свідчать про порушення платником податків податкового законодавства. Без повідомлення вказаних фактів платник податків не має об`єктивної можливості надати будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Згідно матеріалів справи, податковим органом на адресу ТОВ «Спецелеваторбуд» направлялись запити № 4881/10/15-32-05-08-07 від 28.11.2019 р., № 5509/10/15-32-05-08-07 від 05.12.2019 р., № 2054/10/15-32-05-06-07 від 12.02.2020р., №1606/10/15-32-05-08-07 від 05.02.2020 р. щодо надання пояснень та документального підтвердження господарських взаємовідносин з контрагентами ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», ПП «ТАМІРАТ», ТОВ «СВЄТСТРОЙ», на які позивачем надано відповіді з копіями первинної документації, що запитувалась податковим органом.

Разом з цим, відповідачем не зазначено яких саме документів не подано ТОВ «Спецелеваторбуд» та які обставини залишились не з`ясованими внаслідок відсутності таких документів.

Згідно акта перевірки, копію наказу Головного управління ДПС в Одеській області № 1236 від 12.03.2020р. вручено під розписку 17.03.2020р. директору ТОВ «Спецелеваторбуд» Іванову Е.М.

З направленням на проведення перевірки 17.03.2020р. ознайомлено під підпис директора ТОВ «Спецелеваторбуд» Іванова Е.М.

Згідно акта перевірки, ТОВ «Спецелеваторбуд» подано до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДПС в Одеській області декларації з податку на додану вартість: за серпень 2019 року № від 18.09.2019р., за вересень 2019 року № від 17.10.2019р., за листопад 2019 року № від 17.12.2019р.

ТОВ «Спецелеваторбуд» задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 1549308 грн., в т.ч. за періоди: серпень 2019 року на суму 399364 грн.; вересень 2019 року на суму 458734 грн.; жовтень 2019 року на суму 366463 грн.; листопад 2019 року на суму 324747 грн.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.08.2019р. по 30.09.2019р., з 01.11.2019р. по 30.11.2019р. встановлено його завищення на загальну суму 453858,35, в т.ч. за періоди: серпень 2019 року на суму 105617,79 грн.; вересень 2019 року на суму 205285,42 грн.; листопад 2019 року на суму 142955,14 грн.

В акті перевірки зафіксовано, що ТОВ «Спецелеваторбуд» у періоді, який перевірявся, здійснювало комплекс будівельно-монтажних робіт на адресу замовників ПАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» () згідно договору № 06/02-19 від 25.02.2019р., ТДВ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» () згідно договору №012/04-2019 від 11.04.2019р. Проте, акти приймання виконаних робіт (типова форма №КБ-2в) не містять відомостей про залучення ТОВ «Спецелеваторбуд» до виконання будівельних робіт субпідрядників.

При цьому зазначено, що ТОВ «Спецелеваторбуд» для проведення будівельно-монтажних робіт оформлено господарські операції з такими контрагентами-постачальниками: ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», ПП «ТАМІРАТ», ТОВ «СВЄТСТРОЙ», проте, на думку податкового органу зазначені контрагенти позивача не мали змоги виконувати відповідні електромонтажні роботи у зв`язку з недостатністю трудових ресурсів; наявністю рішень податкового органу про відповідність контрагентів позивача Критеріям ризиковості платника податку, відсутністю виробничих ресурсів з урахуванням змісту і специфіки вказаних операцій, яка передбачає наявність основних засобів, складських приміщень, територіальною віддаленістю об`єктів тощо. Зазначене, на думку податкового органу свідчить про відсутність об`єктивно необхідних умов для реального здійснення задокументованих між підприємством та його контрагентами господарських операцій щодо виконання робіт та відповідно про штучне формування податкового кредиту ТОВ «Спецелеваторбуд» по ланцюгу постачання ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», ПП «ТАМІРАТ», ТОВ «СВЄТСТРОЙ».

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом п. 44.2 ст. 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Згідно пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно п. 198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

За приписами п. 198.2 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначається, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобовязань, перераховує суми податку до бюджету.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1 .3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у звязку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні обєкта оподаткування податком на прибуток та сум податку на додану вартість при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Також, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

Згідно п. 123.1 ст. 123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Діяння, передбачені пунктом 123.1 цієї статті, вчинені умисно, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків від суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування (п. 123.2 ст. 123 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Статтею 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються, зокрема, на таких принципах: нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів; превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми; єдиний грошовий вимірник - вимірювання та узагальнення всіх господарських операцій підприємства у його фінансовій звітності здійснюються в єдиній грошовій одиниці; інших принципах, визначених міжнародними стандартами або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, або національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.

Згідно п. 2.1, п.2.2, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р., первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що 11.04.2019р. між ТДВ «Ренійський елеватор» (замовник) та ТОВ «Спецелеваторбуд» укладено договір № 12/04-2019, предметом якого є виконання будівельно-монтажних робіт на об`єкті «Портовий елеватор. Конвеєрні естакади», розташованого за адресою: м. Рені, територія порту (т. 2, а.с. 153-155).

09.09.2019р. між ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» (замовник) та ТОВ «Спецелеваторбуд» (підрядник) укладено договір підряду №33/09-19, відповідно до якого на умовах, викладених в цьому договорі, підрядник зобов`язується на свій ризик та своїми силами і засобами за завданням замовника виконати роботи з поставки, монтажу металоконструкцій, клемних коробок, постів управління, датчиків, кабеленесучої продукції та кабелів, на об`єктах ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів»:станція пересипання № 2 літ. 1А, сховище силосного типу, ємкості (8х9000т) №7-14; вежа норійно вагова №16; будівля елеватора літ. Ф1-5; станція розвантаження вагонів №1 (2 колії по 7 вагонів) літ. 1Б; станція розвантаження автомобілів №1 (4 автомобіля) літ. М; станція розвантаження автомобілів №2 (1 автомобіль) літ. 1В; оптична телекомунікаційна мережа на території ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів», а замовник прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх (т. 5, а.с. 228).

25.03.2019р. між ТОВ «Спецелеваторбуд» (замовник) та ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (субпідрядник) укладено договір № 25/03-19, за умовами якого по завданню замовника субпідрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити субпідрядні електромонтажні роботи з монтажу кабельних мереж в сховищі силосного типу з допоміжними будівлями і спорудами трансформаторної підстанції № 256, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» (т.2, а.с. 25-26).

На підтвердження факту виконання умов договору № 25/03-19 від 25.03.2019р. надано засвідчені копії: довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за (форма КБ-3), актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), локального кошторису, банківської виписки тощо (т.2, а.с. 29-52).

13.06.2019р. між ТОВ «Спецелеваторбуд» (замовник) та ПП «ТАМІРАТ» (субпідрядник) укладено договір № 13/06-19, за умовами якого по завданню замовника субпідрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити субпідрядні електромонтажні роботи з монтажу кабельних мереж в сховищі силосного типу з допоміжними будівлями і спорудами трансформаторної підстанції № 256, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» (т.2, а.с. 63-64).

01.11.2019р. між ПП «ТАМІРАТ» (первісний кредитор) та ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ» (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 10, за умовами якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором №13/06-19 від 13.06.2019р., укладеним між первісним кредитором та ТОВ «Спецелеваторбуд» (т.2, а.с. 65).

На підтвердження факту виконання умов договору №13/06-19 від 13.06.2019р. надано засвідчені копії: довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за (форма КБ-3), актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), локального кошторису, банківської виписки тощо (т.2, а.с. 67-108).

20.08.2019р. між ТОВ «Спецелеваторбуд» (замовник) та ТОВ «СВЄТСТРОЙ» (субпідрядник) укладено договір №20/08-19, за умовами якого по завданню замовника субпідрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити субпідрядні роботи з будівництва конвеєрних естакад ТДВ «Ренійський елеватор», розташованого за адресою: Одеська область, м. Рені (т.2, а.с. 124-125).

На підтвердження факту виконання умов договору №20/08-19 від 20.08.2019р. надано засвідчені копії: довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за (форма КБ-3), акту приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), локального кошторису, банківської виписки, витягу з єдиного реєстру податкових накладних (т.2, а.с. 126-133).

23.09.2019р. між ТОВ «Спецелеваторбуд» (замовник) та ТОВ «СВЄТСТРОЙ» (субпідрядник) укладено договір №23/09-19, за умовами якого по завданню замовника субпідрядник зобов`язується виконати, а замовник прийняти та оплатити субпідрядні роботи з монтажу кабельних мереж, електрообладнання та металоконструкцій кріплення кабельних мереж та гнучких токопроводів та в будівлі елеватору, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобідська, ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» (т.2, а.с. 134-135).

На підтвердження факту виконання умов договору №23/09-19 від 23.09.2019р. надано засвідчені копії: довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за (форма КБ-3), актів приймання виконаних будівельних робіт (форма №КБ-2в), локального кошторису, банківської виписки тощо (т.2, а.с. 136-152).

Також позивачем надано докази на підтвердження фактичного здійснення ТОВ «Спецелеваторбуд» господарських операцій з вищевказаними контрагентами та використання цих послуг у своїй господарській діяльності, а також їх відображення у бухгалтерському обліку, зокрема засвідчені належним чином копії: актів списання товарів, актів переробки матеріалів виробництва, накладних, подорожніх листів, актів приймання виконаних підрядних робіт, видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, матеріальних звітів, Витягів з Єдиного реєстру податкових накладних, банківських виписок, договорів контрагентів позивача з підрядниками тощо (т. 2, а.с. 156-250; т. 3, а.с.1- 250; т. 4, а.с. 1-250; т.5, а.с. 1- 227, 232-250; т.6, а.с. 1-139).

Крім того, на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з контрагентами та наявності відповідних матеріальних ресурсів позивачем надано до суду належним чином засвідчені копії документів: дозволів, договорів оренди нерухомого майна, договорів оренди автотранспортних засобів, наказу про облікову політику, штатних розписів, наказів, посадових інструкцій тощо (т.1, а.с. 181- 237).

Суд зазначає, що в акті перевірки контролюючим органом зроблені висновки про те, що суб`єкти підприємницької діяльності (контрагенти позивача, а також контрагенти контрагентів позивача) не мали достатніх ресурсів, основних фондів, найманих працівників тощо для здійснення даних робіт, а здійснено лише формальне оформлення документообігу господарських операцій, а не їх фактичного проведення, і мінімізації сплати податків іншим підприємствам.

Вказані висновки контролюючого органу суд вважає безпідставними, оскільки їх зроблено на підставі проведеного аналізу інформаційних баз контролюючих органів, які не є доказом, що підтверджують або спростовують правильність формування позивачем податкового кредиту. Суд дійшов висновку, що податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача не має правових наслідків, тобто не може вважатись доказом у розумінні ст.73 КАС України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення перевірки податковим органом не здійснено належним чином аналізу предмету та змісту господарських взаємовідносин ТОВ «Спецелеваторбуд» з контрагентами постачальниками, фактичного придбання, підстав, порядку і процесу надання послуг, виконання робіт, зокрема на яких умовах та як відбувалось виконання робіт, мету їх придбання ТОВ «Спецелеваторбуд» та необхідність використання таких робіт у власній господарській діяльності.

Щодо тверджень податкового органу про ненадання ТОВ «Спецелеваторбуд» дозвільних документів субпідрядників ТОВ «СІТІ-БУД ДЕВЕЛОПМЕНТ», ПП «ТАМІРАТ», ТОВ «СВЄТСТРОЙ» для виконання будівельно-монтажних робіт (за видами робіт) та діючих у періодах, що підлягають перевірці, та перепустки для проходу робітників і в`їзду техніки субпідрядника на територію об`єктів будівництва, суд зазначає, що останні не є первинними документами, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку позивача, не пов`язані з нарахуванням та сплатою податків та зборів, в зв`язку з чим не надавались позивачем до перевірки.

Посилання контролюючого органу на відсутність у контрагента позивача необхідних ресурсів суд не бере до уваги, оскільки вказана обставина документально не підтверджена, крім того, сама по собі не впливає на реальність здійснених господарських операцій з надання послуг. Також суд звертає увагу на принцип персональної відповідальності платника податку, згідно якого, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 08.10.2020 р. у справі №160/2352/19.

Крім того, як встановлено податковим органом, ТОВ «Спецелеваторбуд» виконувались роботи з монтажу кабельних мереж в сховищі силосного типу з допоміжними будівлями і спорудами, робіт з виготовлення та монтажу технологічних металоконструкцій на будівництві елеватору, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 1-а Слобдська, ПрАТ «Миколаївський комбінат хлібопродуктів» та робіт з будівництва і монтажу конвеєрної естакади, розташованої за адресою: Одеська область, м. Рені, вул.. 28 червня, буд. 278, ТДВ «Ренійський елеватор».

Позивачем акцентовано увагу на тому, що вищевказані об`єкти не є об`єктами, на яких встановлено обмежений рівень доступу, тобто відсутність на час перевірки у ТОВ «Спецелеваторбуд» перепусток для проходу робітників і в`їзду техніки субпідрядника на територію об`єкта будівництва, а також усіх необхідних дозволів, допусків, узгоджень позивач пояснив відсутністю необхідності щодо їх оформлення під час виконання робіт на даних об`єктах.

Щодо тверджень податкового органу про відсутність під час перевірки відомостей ресурсів затрат замовника та підсумкової відомості ресурсів до актів приймання виконаних будівельних робіт (за формою КБ-2в), укладених ТОВ «Спецелеваторбуд» з субпідрядниками, суд зазначає, що з 01.01.2014р. діє ДСТУ Б Д.1.1-1:2013, відповідно до пп.6.4.2 якого передбачено, що при визначенні вартості виконання обсягів робіт і проведенні розрахунків за виконані роботи по об`єктах будівництва, зведення яких здійснюється за рахунок державних коштів, застосовують примірні форми первинних документів: акт приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма № КБ-2в); довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (примірна форма № КБ-3). Наявність у позивача зазначених документів не заперечується відповідачем та копії останніх наявні в матеріалах справи.

Щодо посилання відповідача на відсутність у контрагентів позивача достатнього трудового ресурсу, відсутність основних фондів, виробничих та складських активів, транспортних засобів, що на думку відповідача свідчить про нереальність здійснення обсягу робіт, задекларованих ТОВ «Спецелеваторбуд», суд зазначає наступне.

Згідно ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Відповідачем, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені документами, а також не представлено жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в первинних документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано відповідачем і належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальника, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірної господарської операції за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

В той же час, відсутність у контрагента позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Вказана позиція висловлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №1570/4299/12.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як ПК України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов`язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб`єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов`язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Суд зазначає, що податковим органом не надано вироку суду, в якому б досліджувались господарські відносини між позивачем та його контрагентами, в якому б містилося документальне підтвердження того, що контрагентами постачальниками позивача фактично велась незаконна діяльність щодо створення фіктивних суб`єктів господарювання, які в подальшому дійсно здійснювали незаконну діяльність.

Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу, на підставі яких прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, базуються на припущеннях, а контролюючий орган без належного самостійного дослідження господарських операцій, дійшов хибного висновку про порушення ТОВ «Спецелеваторбуд» п.44.1 ст. 44, п. «а» п.198.1, п. 198.3 ст. 198 ПК України та завищення податкового кредиту у розмірі 453858,35 грн. та прийняв податкові повідомлення-рішення №5 від 21.07.2021р., № 05 від 23.04.2021р.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, згідно з статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997р., (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Дану справу суд вирішує як справу майнового характеру, на підставі рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010р. у справі "Щокін проти України", зі змісту якого вбачається, що збільшення податковим органом зобов`язань особи з податку є втручанням до його майнових прав.

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, яке впливає на склад майна позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

У зв`язку з викладеним, протиправне винесення податковим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень становить втручання у мирне володіння майном суб`єкта господарювання, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

Рішення Європейського суду з прав людини згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовуються судами як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п. 110 рішення від 23.07.2002 р. у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З огляду на зазначене суд вважає, що податкові повідомлення - рішення Головного управління ДПС в Одеській області №5 від 21.07.2021р., № 05 від 23.04.2021р. є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства, тому підлягають скасуванню.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що при прийнятті рішення суд дійшов висновку про задоволення позову, суд вважає за необхідне, з урахуванням приписів ч. 1 ст. 139 КАС України, стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» судовий збір у розмірі 8077,29 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» (65063, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 2; ) до Головного управління ДПС в Одеській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №5 від 21.07.2021р., № 05 від 23.04.2021р., - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №5 від 21.07.2021р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 05 від 23.04.2021р.

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (65044, Одеська обл., місто Одеса, вул. Семінарська, буд. 5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Спецелеваторбуд» (65063, м. Одеса, вул. Маршала Говорова, 2; ) судовий збір у розмірі 8077,29 грн. (вісім тисяч сімдесят сім гривень 29 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Самойлюк Г.П.