Справа № 826/15322/18
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2021 року м. Київ № 826/15322/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клименчук Н.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до ОСОБА_1 про знесення об`єкта,

ВСТАНОВИВ:

Державна архітектурно-будівельна інспекція України (далі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - Відповідач) про знесення об`єкту самочинного будівництва: індивідуальний житловий будинок та фундаменту під господарську споруду, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у 2012 році було проведено позапланову перевірку об`єкту будівництва - будівництво індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , замовник - ОСОБА_1 . За результатами перевірки встановлено гр. ОСОБА_1 у 2010 році без будівельного паспорту та без повідомлення про початок виконання будівельних робіт провела будівельні роботи по будівництву індивідуального житлового будинку розмірами в плані 8,0 м х 10,0 м фундамент з підвалом господарської споруди та свердловину. На момент перевірки будинок не експлуатується та не завершені внутрішні будівельні роботи (штукатурка, підлоги, інженерні мережі), чим порушено ст.ст. 31, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Вказані порушення були також підтверджені під час повторних перевірок у 2014 та 2016 роках.

Також, як вказує позивач, станом на момент звернення до суду з даним позовом встановлено невиконання відповідачем вимог приписів № 1303 від 22.10.2012 та №С-0512/5 від 05.12.2014 винесених за результатами проведених позивачем перевірок. Жодних доказів, що підтверджують виконання відповідачем вимог приписів та надають право на виконання будівельних робіт відповідачем не надано.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що перебудова зазначеного об`єкту будівництва є неможливою оскільки у відповідача відсутня: земельна ділянка з відповідним цільовим призначенням; будівельний паспорт або належним чином розроблений та затверджений проект будівництва; будівельні роботи частково проведено на земельній ділянці, що належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.03.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач відзиву на позов не подав, будь-яких пояснень стосовно позовних вимог не надав, хоча про розгляд даної справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується також поданим відповідачем 05.08.2019 клопотанням.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

За результатами проведення у 2012 році позапланової перевірки об`єкту будівництва - індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області надано ОСОБА_1 припис №1303 від 22.10.2012 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Згідно припису №1303 від 22.10.2012, за результатами перевірки встановлено гр. ОСОБА_1 у 2010 році без будівельного паспорту та без повідомлення про початок виконання будівельних робіт провела будівельні роботи по будівництву індивідуального житлового будинку розмірами в плані 8,0 м х 10,0 м фундамент з підвалом господарської споруди та свердловину. На момент перевірки будинок не експлуатується та не завершені внутрішні будівельні роботи (штукатурка, підлоги, інженерні мережі), чим порушено ст.ст. 31, 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до зазначеного припису №1303 від 22.10.2012 від ОСОБА_1 вимагалося усунення порушень вимог містобудівного законодавства до 28.12.2012 та у строк до 31.12.2012 повідомити Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області про виконання зазначеного припису.

Будь-яка інформація щодо оскарження в судовому порядку ОСОБА_1 припису №1303 від 22.10.2012 в матеріалах справи відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи, Департаментом Державного архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, у період з 04.12.2014 по 10.12.2014, на підставі направлення для проведення позапланової перевірки №197.14/03 від 04.12.2014, з метою перевірки виконання вимог попереднього припису №1303 від 22.10.2012, проведено повторну перевірку.

Результати зазначеної повторної перевірки відображено в Акті перевірки від 05.12.2014 та у протоколі №3-Л-А- 0512/5 від 05.12.2014.

Вказаною повторною перевіркою виконання вимог припису від 22.10.2012 року №1303 встановлено, що ОСОБА_1 вимоги припису від 22.10.2012 не виконано, а саме індивідуальний житловий будинок не введено в експлуатацію та у Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області відсутня інформація про надходження повідомлення про початок виконання будівельних робіт або про реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального житлового будинку та господарської споруди за адресою: АДРЕСА_1 чим порушено вимоги п.3 ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Також за результатами повторної перевірки встановлено, що станом на 05.12.2014 на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (відповідачем) 2010 році без отримання вихідних даних та документу, що надає право на виконання будівельних робіт виконала будівельні роботи з будівництва індивідуального житлового будинку орієнтовними розмірами 8x10 м, влаштування фундаменту під господарську споруду та свердловину, чим порушила вимоги ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» ст.ст. 31,34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На момент перевірки зазначений будинок не експлуатується.

За вказані порушення гр. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності згідно постанови №2309 від 22.10.2012 по справі про адміністративне правопорушення.

Окрім того, гр. ОСОБА_1 було надано припис №С-0512/5 від 05.12.2014 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Зазначений припис містив вимогу у порядку ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо добровільного знесення індивідуального житлового будинку та фундаменту під господарську споруду в термін до 01.03.2015 року та у цей же строк повідомити Департамент про виконання вимог зазначеного припису.

Будь-яка інформація щодо оскарження в судовому порядку ОСОБА_1 припису С-0512/5 від 05.12.2014 в матеріалах справи також відсутня.

Як вбачається з матеріалів справи, Департаментом Державного архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, у період з 09.03.2016 по 15.03.2016, на підставі направлення №58.16/03, проведено позапланову перевірку з метою перевірки виконання вимог припису №С-0512/5 від 05.12.2014.

За результатами зазначеної перевірки складено Акт перевірки дотримання законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 15.03.2016, яким встановлено, що ОСОБА_1 не виконано вимоги припису №С-0512/5 від 05.12.2014, а саме добровільно не знесено індивідуальний житловий будинок та фундамент під господарську споруду.

В матеріалах справи також відсутня інформація про оскарження відповідачем результатів зазначеної перевірки.

Отже, судом встановлено, що станом на час звернення позивача до суду з даним позовом встановлено невиконання ОСОБА_1 вимог приписів № 1303 від 22.10.2012 та №С-0512/5 від 05.12.2014 винесених за результатами проведених Департаментом Державного архітектурно-будівельної інспекції у Київській області перевірок.

Також ОСОБА_1 не подано суду під час розгляду справи жодних доказів, що підтверджують виконання відповідачем вимог вказаних вище приписів та надають право ОСОБА_1 на виконання будівельних робіт.

Таким чином, невиконання відповідачем приписів щодо усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, зумовили звернення позивача з даним позовом на підставі ст. 26, 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" № 3038-VI від 17.02.2011 (далі - Закон № 3038-VI).

Правовідносини з приводу реалізації особою права власності унормовані приписами ст.ст. 13, 14, 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316-394 Цивільного кодексу України, а правовідносини з приводу видачі документів дозвільного характеру у сфері будівельної справи регламентуються приписами Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", приписами Закону України "Про основи містобудування" та деталізовані приписами Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт (затверджено Постановою КМУ від 13.04.2011р. №466; далі - Порядок №466).

У статті 1 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII "Про основи містобудування" (далі - Закон № 2780-XII) визначено, що містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об`єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об`єктів містобудування, спорудження інших об`єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об`єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури.

За змістом вимог статті 5 Закону № 2780-XII при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені, зокрема, розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил; розміщення і будівництво об`єктів відповідно до затверджених у встановленому порядку містобудівної документації та проектів цих об`єктів.

Частинами першою та другою статті 10 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV "Про архітектурну діяльність" (далі - Закон № 687-XIV) визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюють органи державного архітектурно-будівельного контролю, визначені статтею 6 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Державний архітектурно-будівельний нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, через головних інспекторів будівельного нагляду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі (ч.3).

Так, згідно з ст. 14 Закону України "Про основи містобудування" до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать, зокрема, надання (отримання, реєстрація), відмова у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених законом.

Статтею 34 Закону України № 3038-VI передбачено, що замовник має право виконувати будівельні роботи після:

1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

3) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України "Про оцінку впливу на довкілля".

Частиною першою статті 38 Закону України № 3038 встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Відповідно до ч.2 ст. 38 Закону України № 3038 за рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. У разі неможливості виконання рішення суду особою, яка здійснила таке самочинне будівництво (смерть цієї особи, оголошення її померлою, визнання безвісно відсутньою, ліквідація чи визнання її банкрутом тощо), знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється за рішенням суду за рахунок коштів правонаступника або за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету та в інших випадках, передбачених законодавством. Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Правовідносини з приводу кваліфікації нерухомого майна як об`єкта самочинного будівництва унормовані приписами ст. 376 Цивільного кодексу України.

Так, за визначенням ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що під об`єктом самочинного будівництва законодавцем розуміється нерухоме майно, котре відповідає хоча б одній з таких кваліфікуючих ознак: 1) об`єкт розміщений на земельній ділянці, яка не була відведена під мету будівництва; 2) об`єкт зведений без документа з приводу дозволу на виконання будівельних робіт; 3) об`єкт споруджений без належно затвердженого проекту; 4) наявні істотні порушення будівельних норм і правил.

В свою чергу, колегія суддів зауважує, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта.

Так, за правилом ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, законом передбачено, що дефект у підставі речового права на земельну ділянку може бути нівельований зацікавленою особою шляхом одержання правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

За приписами ч. 4 ст. 376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва підлягає знесенню у разі, якщо продовження фізичного існування нерухомого майна (тобто збереження об`єкта) порушує права інших осіб.

Окрім того, за приписами ч. 7 ст. 376 ЦК України об`єкт самочинного будівництва (за умови неможливості перебудови чи відмови особи від проведення перебудови) підлягає знесенню також і у разі: 1) істотного відхилення від проекту, обтяженого суперечністю суспільним інтересам або порушенням прав інших осіб; 2) істотного порушення будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України в обгрунтування позову посилається на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не відведена для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд. Дана інформація, на думку позивача. Підтверджується рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.12.2016 у справі № 359/3885/16-ц.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.12.2016 у справі № 359/3885/16-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Дударківська сільська рада Бориспільського району Київської області, Управління Держгеокадастру у Бориспільському районі Київської області про визнання недійсним державного акту на право власності, скасування державної реєстрації відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки задоволено. Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:004:0042, що належить ОСОБА_2 на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 945588, виданого 25 грудня 2012 року від паркану з вбетонованими стовпами та бетонного фундаменту.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 06.12.2016 у справі № 359/3885/16-ц встановлено наступне:

«19 грудня 2003 року був укладений договір дарування, згідно якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Будинок належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 жовтня 2003 року.

30 березня 2004 року Бориспільським районним бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на зазначене домоволодіння, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3210780 від 30 березня 2004 року.

Згідно погосподарської книги № 5 Дударківської сільської ради за 2001-2005 роки у користуванні ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , станом на 2003 рік рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,40 га, в тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,15 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 листопада 2008 року №362-29-V «Про передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 » ОСОБА_1 передано земельні ділянки у власність загальною площею 0,40 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Державним кадастровим реєстратором управління Держземагенства у Бориспільському районі Блакитою І.П. були винесені рішення №РВ-014 та №РВ-014 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 24 квітня 2014 року.

……

Враховуючи, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки, що межує з ділянкою ОСОБА_2 , фактично користується земельною ділянкою під будинком, який їй був подарований бабусею ОСОБА_3 , межі зазначеної ділянки, що перебуває в користуванні та її конфігурація відповідно до встановленого порядку не визначені та не встановлені, державного акту позивач не отримувала, у справі відсутні підстави вважати, що її права порушені відповідачем ОСОБА_2 .

Доводи позивача ОСОБА_1 в частині порушення її прав відповідачем шляхом приватизації земельної ділянки, на якій розміщується сарай та погріб, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до договору дарування від 19 грудня 2003 року ОСОБА_3 подарувала подарувала ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, а саме сарай «Б», що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Як пояснила позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції подарований їй бабусею сарай «Б» був дерев`яний і на даний час не існує. Інші споруди, з якими позивач пов`язує порушення своїх прав, а саме паркан з вбетонованими стовпами та бетонний фундамент є самочинними спорудами, належними позивачу, та частково знаходяться в межах приватизованої ОСОБА_2 земельної ділянки.».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, ОСОБА_1 було отримано в дар житловий будинок по АДРЕСА_1 , який в свою чергу належав ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 жовтня 2003 року.

А згідно погосподарської книги № 5 Дударківської сільської ради за 2001-2005 роки у користуванні ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 , станом на 2003 рік рахувалась земельна ділянка загальною площею 0,40 га, в тому числі 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку.

Отже, 0,25 га земельної ділянки з 0,40 га які належали ОСОБА_3 були відведені саме для будівництва і обслуговування жилого будинку.

Вказане також підтверджується рішенням Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області від 11 листопада 2008 року №362-29-V «Про передачу земельних ділянок у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 » за яким ОСОБА_1 передано земельні ділянки у власність загальною площею 0,40 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, помилковим є висновок позивача стосовно того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не відведена для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд.

В свою чергу рішення Апеляційного суду Київської області від 06.12.2016 у справі № 359/3885/16-ц вказаний висновок не спростовує, оскільки стосується спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стосовно посилання позивача на відсутність належного дозволу на будівництва та затвердженого проекту, суд вважає за необхідне зауважити, що відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво позивач у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.

Отож, приведений перелік позовних вимог, з якими позивач вправі звертатись до суду, застосовується за наявності чітко визначених випадків та є взаємовиключними.

Як вбачається з позову, вимогою у даній справі є зобов`язання відповідача знести об`єкти самочинного будівництва.

Однак, суд зазначає, що відповідно до ч.7 ст.376 ЦК України для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як: неможливість перебудови об`єкту; або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Проте, у даній справі позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Проте, рішення суду щодо проведення перебудови відсутнє.

Суд звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постановах від 06 березня 2019 року по справі №814/2645/15 (провадження №К/9901/12518/18), по справі №810/5680/15 (провадження №К/9901/14299/18).

Суд, аналізуючи зміст актів позапланових перевірок та приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, дійшов висновку, що вони не містять даних щодо визнання такого об`єкта як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою.

Отже, застосування до відповідача зобов`язання щодо знесення самочинно збудованого житлового будинку є передчасним та не співмірним заходом, оскільки позивачем не використано всі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відсутність у відповідача дозволу на будівництво житлового будинку не є безумовною підставою для знесення самочинного будівництва.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Н.М. Клименчук