Справа № 813/2173/16
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року

справа №813/2173/16

провадження № П/380/9394/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Брильовського Р.М.
при секретарі Ізьо М.І.
та осіб, що беруть участь у справі:
представника позивачаКопитчака Є.І.
представника відповідачаДорош А.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Галагроімпорт" до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного підприємства "Галагроімпорт" до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області), в якій просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.06.2016:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на 96 630,00 грн (за основним платежем 64422 грн, за штрафними санкціями 32211 грн);

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 330 345,00 грн (за основним платежем 220230,00 грн, за штрафними санкціями 110 115,00 грн).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ПП «Галагроімпорт» зазначило, що позивач не порушив вимоги податкового законодавства, а помилкові висновки відповідача базуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Зокрема, позивач зазначив, що висновок податкового органу про те, що ціна транспортного засобу визначається актом технічного стану та оцінки транспортного засобу і номерного агрегата є необґрунтованим, оскільки єдиним документом для формування доходів є ціна продажу транспортного засобу за довідкою-рахунком. При цьому, відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1200 від 11.11.2009 (далі - Порядок №1200), для продажу фізичній особі вживаного транспортного засобу (автомобіля), акт технічного стану та оцінки транспортного засобу і номерного агрегата не складається і даний документ покупцю не видається. Також, позивач вважає безпідставними висновки контролюючого органу про юридичну дефектність актів виконаних робіт, зокрема з надання послуг по вивченню потенційних можливостей ринку, які надавалися Фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_1 , оскільки, такі відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995. Стосовно висновків відповідача про заниження підприємством податку на додану вартість за 2014 рік на загальну суму 169 250,00 грн за рахунок не включення до складу податкового зобов`язання з ПДВ по першій події отримання авансових оплат від ТзОВ «СУБЕРтрес Україна» згідно договору № С04/11 від 01.04.2011, такі також позивач вважає безпідставними, оскільки такий договір є припиненим, а кошти, які надійшли на рахунок ПП «Галагроімпорт» від ТОВ «СУБЕРтрес Україна», на виконання вимог статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) були повернуті останньому, як безпідставно набуті.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 14.11.2016, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2017, позовні вимоги задовольнив повністю.

Задовольняючи позовні вимоги суди виходили із того, що єдиним документом для формування доходів є ціна продажу транспортного засобу за довідкою-рахунком. При цьому, відповідно до Порядку №1200, для продажу фізичній особі вживаного транспортного засобу (автомобіля), акт технічного стану та оцінки транспортного засобу і номерного агрегата не складається і даний документ покупцю не видається.

До перевірки податковому органу надано належним чином оформлені первинні документи, які відповідають критеріям первинного документу, вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджують взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1 . Формальні помилки в первинних документах не мають бути вирішальною ознакою безтоварності здійснених господарських операцій, на підтвердження виконання умов договору про надання послуг.

Також суди дійшли висновку, що ПП «Галагроімпорт» правомірно не включило до складу податкового зобовязання з ПДВ за 2014 рік суму у розмірі 169 250,00 грн, оскільки кошти, які надійшли на рахунок позивача від ТОВ «СУБЕРтрес Україна» на виконання статті 1212 ЦК України були повернуті ТОВ «СУБЕРтрес Україна» як безпідставно набуті підприємством, а тому не підпадають під об`єкт оподаткування ПДВ.

26.05.2021 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області задоволено частково, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року скасовано, а справу № 813/2173/16 направлено на новий розгляд до Львівського окружного адміністративного суду.

Мотиви Верховного суду наступні:

"68. Щодо заниження позивачем ПДВ за 2014 рік на загальну суму 169 250,00 грн, за рахунок не включення до складу податкового зобов`язання з ПДВ отримання авансових оплат від ТОВ «СУБЕРтрес Україна» згідно договору купівлі-продажу від 01.04.2011 №С04/11, судами попередніх інстанцій установлено, що цей договір є припиненим. Кошти, які надійшли на рахунок позивача від ТОВ «СУБЕРтрес Україна» на виконання статті 1212 ЦК України були повернуті ТОВ «СУБЕРтрес Україна» як безпідставно набуті підприємством.

69. Суди першої та апеляційної інстанції обмежилися константуванням того, що договір 01.04.2011 №С04/11 був припинений а тому факт перерахування позивачу коштів не є підставою для формування ПДВ.

70. Разом з тим, суди не дослідили період дії договору від 01.04.2011 №С04/11, підставу його припинення, рух коштів у періоді дії цього договору, що впливає на формування ПДВ за вказаним договором купівлі-продажу."

08.06.2021 справа № 813/2173/16 надійшла до Львівського окружного адміністративного суду.

За наслідками автоматизованого розподілу, справу №813/2173/16 передано на розгляд судді Львівського окружного адміністративного суду Брильовському Р.М.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 10 червня 2021 року прийнято до провадження адміністративну справу №813/2173/16 за позовом Приватного підприємства «ГАЛАГРОІМПОРТ» до Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, призначено підготовче судове засідання на 29.06.2021 на 10:00 год.

07.07.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

05.08.2021 року подано представником позивача відповідь на відзив відповідача (з врахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 26.05.2021).

10.08.2021 на судовому засіданні подано представником відповідача заперечення на відзив позивача.

10.08.2021 через канцелярію суду подано представником позивача пояснення з додатками.

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року задоволено клопотання відповідача та замінено Головне управління ДФС у Львівській області на Головне управління ДПС у Львівській області .

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.10.2021 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з мотивів, викладених в позовній заяві, у відповіді на відзив, поясненнях, просив позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив повністю з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву, в запереченнях на відповідь на відзив, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши думку представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Головне управління ДФС у Львівській області проведено планову виїзну перевірку ПП «Галагроімпорт» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби, за період з 01.01.2014 по 31.12.2014, про що складено Акт № 28/13-01-14-01/33952151 від 03.03.2016 року.

Перевіркою встановлено порушення підприємством п.п.14.1.56 п.14.1 статті 14, п.44.1, п.44.3 статті 44, п.п.135.4.1 п.135.4 ст.135, п.137.1, п.137.4 статті 137, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 статті 139 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 74 701 грн та вимог п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14, п.185.1 статті 185, п.187.1 статті 187, п.188.1 статті 188, п.189.3 статті 189, п.198.1 статті 198, п.201.1, п.201.2, п.201.4, п.201.6, п.201.7 статті 201 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ на загальну суму 232 851 грн.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Львівській області було складено податкові повідомлення-рішення № від 21.03.2016, яким підприємству було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на суму112 052 грн, в тому числі 74 701,00 грн за основним платежем та 37 351,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та № від 21.03.2016, яким підприємству було збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ на суму 349 276,50 грн, в тому числі 232 851,00 грн за основним платежем та 116 425,50 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

На вказані рішення контролюючого органу підприємством подано скаргу до ДФС України, за результатами розгляду якої ДФС України прийнято рішення про часткове її задоволення, яким скасовано податкові повідомлення-рішення № та № від 21.03.2016 в частині взаємовідносин з ТОВ «Епіцентр К», а в іншій частині залишені без змін.

10.06.2016 року ГУ ДФС України на підставі рішення ДФС України винесено податкове повідомлення-рішення № , яким ПП «Галагроімпорт» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на 96 630,00 грн, в тому числі 64422 грн за основним платежем та 32 211 грн за штрафними (фінансовими) санкціями та податкове повідомлення-рішення № , яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ на суму 330 345,00 грн, в тому числі 220 230,00 грн за основним платежем та 110 115,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 10.06.2016 № , № , позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи вказаний спір на новому розгляді, суд встановив наступне.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що в розглядуваній справі оформленням ПП «Галагроімпорт» довідки-рахунку підтверджується реалізація та придбання транспортного засобу(п. 62 Постанови) і надані документи до перевірки(Акти виконаних робіт/наданих послуг, що підтверджують взаємовідносини з ФОП ОСОБА_1 ) відповідають вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні»(п. 67 Постанови).

Водночас Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (п. 70 Постанови від 26.05.2021) вказав наступне: "Разом з тим, суди не дослідили період дії договору від 01.04.2011 № С04/11, підстава його припинення, рух коштів у періоді дії цього договору, що впливає на формування ПДВ за вказаним договором купівлі-продажу."

Пункт 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпункт 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України

Продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Підпункт 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК України.

Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пункт 137.1 статті 137 ПК України

Дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.

Пункт 138.2 статті 138 ПК України

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 ПК України

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пункт 198.1. статті 198 ПК України

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Абзац 1 пункту 198.2. статті 198 ПК України

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пункт 198.3 статті 198 ПК України

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пункт 198.6 статті 198 ПК України

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Цивільний кодекс України від "16" січня 2003 року № 435-IV (у редакції станом на 01.01.2014)

Стаття 1212. Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

повернення виконаного за недійсним правочином;

витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З метою додаткового дослідження обставин, на які звернув увагу Верховний Суд, Позивач у своїх поясненнях від 10.08.2021 повідомив наступне:

Щодо періоду дії Договору купівлі-продажу № С04/11 від 01.04.2011, то ПП "Галагроімпорт" зазначає, що цей Договір діяв до "30" грудня 2011 року. Щодо підстави припинення Договору купівлі-продажу № С04/11 від 01.04.2011, то сторони підписали додаткову угоду про його розірвання "30" грудня 2011 року. Щодо руху коштів у періоді дії цього договору, то надано витяг з бухгалтерського рахунка № 361 за період дії цього договору, відповідно до якого сальдо на початок, а також обороти за період і сальдо на кінець дії договору становить 0,00 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази суд встановив, що договір № С04/11 від 01.04.2011 року припинено з 30.12.2011 року на підставі укладеної між ПП «Галагроімпорт» та ТзОВ Субертрес Україна додаткової угоди від 30.12.2011 року.

Доказів руху коштів по вказаному договору між сторонами не надано.

Таким чином, будь-який рух коштів після припинення дії Договору купівлі-продажу № С04/11 від 01.04.2011 року є наслідком помилкового перерахування коштів на рахунок позивача.

Усі помилково одержані кошти повертались позивачем в межах календарного місяця.

У випадку відсутності будь-яких договірних відносин на постачання товарів/послуг між платником податку, який отримав грошові кошти, і особою, що перерахувала такі кошти на банківський рахунок платника податку, та при умові, що в рахунок отриманих коштів платником у подальшому не будуть постачатися товари/послуги, у особи, яка отримала ці кошти, не виникає об`єкт оподаткування ПДВ за такою операцією, а грошові кошти, що помилково зараховані на банківський рахунок платника податку, не включаються до бази оподаткування ПДВ.

Якщо б договірні відносини щодо постачання товарів/послуг в період проведення перевірки контролюючим органом (період з 01.01.2014 по 31.12.2014) існували, то на дату надходження коштів на банківський рахунок у платника податку виникали б податкові зобов`язання з ПДВ.

А оскільки договірних відносин щодо постачання товарів/послуг між суб`єктами господарювання не існувало, то отримані неналежним отримувачем кошти, які повернено, не підлягають оподаткуванню ПДВ.

Поставки товару здійснювались за іншим договором, а саме за договором купівлі-продажу №С01/11 від 04.01.2011, за що ПП "Галагроімпорт" одержував кошти.

Доводи відповідача про те, що у 2014 році згідно договору здійснювалась поставка не підтверджуються матеріалами справи. Так згідно видаткової накладної від 29.08.2014 №833 та податкової накладної від 29.08.2014 №833 поставка вказаного у накладній товару здійснювалась відповідно до договору поставки від 04 січня 2011 року № С01/11, а не від 01 квітня 2011 року №С04/11 як про це стверджує відповідач.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування бухгалтерського обліку наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Складаючи податкові повідомлення-рішення, Відповідач виходив з того, що за кожною операцією з перерахування коштів на рахунок ПП "Галагроімпорт" Позивач зобов`язаний був нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ та скласти податкові накладні, а також зареєструвати їх в Єдиному реєстрі податкових накладних. А при поверненні попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань підлягали відповідному коригуванню відповідно до вимог ст. 192 ПК України.

Сама по собі наявність укладених та припинених між ПП "Галагроімпорт" та ТзОВ "СУБЕРтрес Україна" договорів та посилання "оплата (аванс)" в платіжних документах, не виключає можливості помилкового надходження коштів на рахунок Позивача.

Відповідачем під час перевірки не встановлено та не зафіксовано в Акті перевірки наявності накладних чи інших первинних документів з визначеними сумами до оплати, на основі яких у позивача виникав би обов`язок чи правова підстава для перерахування коштів Позивачу з посиланням на договір купівлі-продажу № С04/11 від 01.04.2011. Натомість, у матеріалах справи містяться виписки з банківського рахунка ПП "Галагроімпорт" та платіжні доручення, в яких відображено оплату відповідних коштів та повернення таких самих сум.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є виключно первинні документи. В той же час, відображені кошти, не стосуються договору купівлі-продажу № С04/11 від 01.04.2011, а є помилково перерахованими коштами, оскільки такі повернено згідно з виписками з банківського рахунка ПП "Галагроімпорт" та платіжними дорученнями.

Факт повернення коштів відповідачем не заперечувався. Повернення одержаних ПП «Галагроімпорт» коштів відображено в Акті перевірки № 28/13-01-14-01/33952151 від 03.03.2016 року.

Згідно з пунктом 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Порядок розрахунків із застосуванням платіжних доручень визначений у главі 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 за № 22.

Відповідно до пункту 3.1 глави 3 Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Банк у договорі з платником - фізичною особою має право передбачати можливість подання цим платником платіжного доручення в довільній формі, яке має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника.

Отже, реквізит "Призначення платежу" є обов`язковим реквізитом платіжного доручення.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 1.7 глави 1 Інструкції передбачено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з абзацом першим пункту 1.8 глави 1 Інструкції платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платники - фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком.

Отже, з системного правового аналізу наведених норм слідує, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, особі, що здійснює відповідний платіж. У цьому випадку таке право визначення призначення платежу належить контрагенту Позивача ТзОВ "СУБЕРтрес Україна".

Водночас, відповідно до пункту 2.29 глави 2 Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

Для цього платникові необхідно подати до банку, що його обслуговує, документ на відкликання (пункт 23.1 статті 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Таке відкликання здійснюється у порядку, визначеному внутрішніми правилами банку, і виключно у повній сумі.

Тобто до списання грошових коштів з рахунку платник наділений правом змінити реквізит "Призначення платежу" шляхом відкликання платіжного доручення.

Однак, у випадку, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Тобто з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим, а питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку.

При цьому, економічний зміст тієї чи іншої господарської операції визначається платниками податків самостійно та на власний розсуд, а не контролюючим органом. Отже, платник не позбавлений законодавцем права на обрання шляхів здійснення своєї господарської діяльності у межах цивільного законодавства.

Визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час, як зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 809/34/17.

У своїх поясненнях до апеляційної скарги від 29.03.2017, Відповідач стверджує, що під час перевірки Позивач не надав договір купівлі-продажу № С04/11 від 01.04.2011, відповідно, про нього Відповідач не згадує й в акті перевірки. Тому Відповідачем покладено в основу висновків про порушення податкового законодавства Позивачем саме відомості бухгалтерського рахунка 361.

Натомість, відповідно до положень Наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами" від 20.08.2015 № 727, не допускається відображення в акті перевірки необґрунтованих даних, а також суб`єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджених доказів, та різного роду висновків щодо дій посадових осіб суб`єкта господарювання, що в свою чергу не дає контролюючому органу можливості формувати висновки на підставі припущень.

При проведенні перевірки контролюючий орган має чітко встановити як суму заниження так і суму завищення податкових зобов`язань платника, яка ґрунтується на відомостях, зазначених у первинних документах, зазначена правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 826/6506/15.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.

Такий обов`язок суб`єкта владних повноважень закріплений і в Кодексі адміністративного судочинства України, частиною другою статті 77 якого передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи зі змісту наведених норм, саме на податкові органи покладається обов`язок надати достатні докази на обґрунтування висновків про порушення платником податків норм податкового законодавства, на підставі яких такому платникові визначено відповідні грошові зобов`язання.

Відповідачем конкретних доказів, на підставі яких можна дійти висновку про порушення платником податків норм податкового законодавства, суду надано не було.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського Суду з прав людини у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.06.2016 № та № є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 139 КАС України слід стягнути з відповідача на користь ПП "Галагроімпорт" 6404,68 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Галагроімпорт" до Головного управління ДПС у Львівській області задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 10.06.2016 № та № .

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (; адреса: Україна, 79003, Львівська обл., місто Львів, вул..Стрийська, будинок 35) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "Галагроімпорт" (; адреса: 81500, Львівська область, Городоцький район, село Угри, вулиця Вербова, будинок № 65) 6404 (шість тисяч чотириста чотири) гривні 68 копійок судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано судом 20.10.2021

Суддя (підпис) Р.М. Брильовський

Рішення виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Рішення законної сили не набрало.

Помічник судді Т.М. Питчак