Справа № 420/2420/21
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2420/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
за участі секретаря Загрійчук О.В.

представника позивача Костиркіна О.Г.

представника відповідача Стрілець О.Т.

розглянувши в порядку загального позовного провадження (у відкритому судовому засіданні по суті) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в якому позивач просить:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині відмови у виплаті ОСОБА_1 суми підйомної допомоги;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині встановлення вислуги років ОСОБА_1 ;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України визначити вислугу років ОСОБА_1 в календарному та пільговому обчисленні в установленому законом порядку, з урахуванням періодів служби в Збройних силах України, Державній кримінально-виконавчій службі, Державній пенітенціарній службі України, Національній гвардії України;

здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням вислуги років, обчисленої належним чином;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 6000 гривень відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2020 року №176 по стройовій частині припинено контракт про проходження ОСОБА_1 , військової служби в Національній гвардії України, із виключенням зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення.

Звільнення з військової служби передбачає проведення розрахунку з виплатами належних видів грошового забезпечення. Після того, як військова частина НОМЕР_1 здійснила виплати позивач, звернувся за роз`ясненнями до командування щодо сум отриманих виплат.

З роз`яснень позивач дізнався, що відповідачем не була врахована його вислуга років, не здійснено компенсацію за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій, не виплачена підйомна допомога, а також одноразова допомога при звільнені, на отримання яких він мав право.

Після низки звернень відбувся перерахунок сум грошового забезпечення позивача із частковою доплатою, зокрема компенсації за невикористану відпустку, але частина сум лишається несплаченою.

Сума підйомної допомоги
У своїй відповіді № 3/32/2-2791 від 25.09.2020 року, Південне Одеське територіальне управління НГУ повідомило позивача про відсутність підстав на отримання ним підйомної допомоги, зазначивши, що адресою проживання позивача, згідно його особової справи, значиться квартира розташована в м. Одесі.

Відповідно до «Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженого Наказом Міноборони № 45 від 05.02.2018 року, військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу за контрактом (за призовом осіб офіцерського складу) і призначеним на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття (призову) на військову службу виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця.

Відповідно до п. 12 зазначеного наказу, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється, якщо звернення щодо їх отримання надійшли протягом трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Відповідно до ст. 3 Закону №1382-ІV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. В той час як адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік є її місцем перебування.

На момент зарахування до списків особового складу в/ч 3012 у грудні 2019 року, позивач зареєстрований та постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 , про що зокрема свідчать відмітка про адресу реєстрації місця проживання у паспорті громадянина, а також довідка надана Виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради.

Безпідставними є посилання відповідача на наказ МВС України №951 від 14.11.2019 року, який набув чинності вже після прийняття позивача на військову службу до в/ч НОМЕР_1 , в даному випадку правовідносини регулюються згаданим Наказом Міноборони №45 від 05.02.2018 року, згідно якого позивач має право на виплату підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення.
Відсоткова надбавка за вислугу років
Зі змісту відповіді № 3/32/2-2791 від 25.09.2020 року, яку було надіслано позивачу Південним Одеським територіальним управлінням НГУ, за наслідками його звернення на урядову гарячу лінію, вислуга років позивача встановлена у 10 років 04 місяці 09 днів.

Такий розрахунок не відповідає дійсності та є помилковим з огляду на таке.

Під час укладання контракту з військовою частиною НОМЕР_1 позивачем надавалися, а військовим комісаріатом надсилалися документи, які свідчать, що загальна вислуга років позивача є значно більшою. Зокрема, згідно особової справи з відповідним послужним списком, військовий квиток, трудова книжка, автобіографія, в яких відображені періоди військової служби та інші прирівняні до неї періоди.
Так, з 24.03.1995 року по 27.12.1996 року позивач проходив строкову військову службу в Збройних силах України.

З 14.10.1997 року по 04.02.2000 року проходив службу в Державній кримінально- виконавчій службі.

З 06.02.2007 року по 14.12.2012 року проходив службу в Державній пенітенціарній службі України.

Згідно частини першої Постанови КМ України №393 від 17.07.1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах зараховується до вислуги років.

Зі змісту відповіді на адвокатський запит Державної установи «Біленківська виправна колонія (№99)» вбачається, що станом на день звільнення 14.12.2012 року, вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні становила 09 років 09 місяців 14 днів, а в пільговому обчисленні 13 років 00 місяців 13 днів.

З 14.07.2015 року позивач призваний по частковій мобілізації до військової частини НОМЕР_2 .

З 16.09.2016 року позивача переведено в тій же частині на військову службу за контрактом, з якої він звільнився 16.03.2017 року.

Останній період служби становить 01 рік 08 місяців 02 дні, частина з яких підлягає пільговому обчисленню у зв`язку з безпосередньою участю позивача в антитерористичній операції на сході України.

На момент укладання контракту з відповідачем та зарахування до особового складу в/ч НОМЕР_1 , загальна вислуга років позивача в календарному обчисленні становила щонайменше 11 років 05 місяців 16 днів.

Відповідно до п.5 Розділу VII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС № 200 від 15.03.2018 року, військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, вислуга років обчислюється з урахуванням попередньої служби.

Розділом 6 Інструкції передбачено, що вислуга років військовослужбовців для виплати надбавки за вислугу років визначається кадровим (стройовим) підрозділом та щороку станом на 01 січня оголошується наказом відповідного командира (начальника).

Про результати обрахування вислуги років військовослужбовців складається відповідний висновок у двох примірниках, який затверджується командиром військової частини. Перший примірник висновку передається до фінансового відділення (служби) військової частини, другий - підшивається до особової справи військовослужбовця. З висновком військовослужбовець має бути ознайомлений під підпис.

Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для проходження служби, а їх особові справи на день прибуття не надійшли до військової частини, виплата надбавки здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної в грошовому атестаті або іншому документі. Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини.

Водночас з довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 , складеної відповідачем у відповідь на адвокатський запит, вбачається, що нараховані позивачу суми грошового забезпечення були розраховані без дотримання положень п.1 Розділу VII Інструкції200 та належного урахування попередньої служби. Розрахована відповідачем вислуга у 10 років 04 місяці 09 днів, та проведений з квітня 2020 року перерахунок грошового забезпечення позивача у зв`язку з настанням вислуги у 10 років є невірними.

Одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби
Розділом XXXII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС № 200 від 15.03.2018 року, встановлено порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Зазначена допомога є однією з соціальних гарантій прав військовослужбовців, передбачених Законом № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

До місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, згідно ч. 3 Розділу XXXII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, включаються оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія).

Невірне визначення вислуги років позивача мало наслідком також неотримання ним одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, пропорційно вислузі років в календарному обчисленні, яку протиправно не було нараховано та 2 виплачено відповідачем

Моральна шкода
Відповідно до ст. 56 Конституції, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.23 Цивільного кодексу, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Правомірним та законним може вважатися таке рішення, яке відповідає вимогам законів та інших нормативних актів, відповідно таким не є рішення, що суперечить їм.

Протиправна несплата передбачених законодавством видів грошового забезпечення, сплата грошового забезпечення в розмірі меншому за передбачений законом завдала позивачу моральної шкоди, порушивши його право на належну оплату праці, та право власності гарантоване Протоколом першим Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Неотримання законних та вельми значних для позивача виплат змусило його нервувати, хвилюватись, докладати зусиль «в пошуках правди», врешті звертатися за правовою допомогою та до суду.

Враховуючи ті душевні страждання, яких позивач зазнав, а також тривалу протиправну поведінку відповідача, його небажання належним чином виконати приписи спеціальних нормативно-правових актів та провести належний розрахунок, на думку позивача розумним і справедливим буде стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на його користь 6000 гривень, що відповідає розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021 року.

Процесуальні дії
Ухвалою суду від 23.02.2021 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст. 262 КАС України).

Ухвалою суду від 15.03.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача за вхід. № ЕС/493/21 про витребування доказів та витребувано у Суворовського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси належним чином засвідчену копію особової справи ОСОБА_1 (Г-058284).

Ухвалою суду від 15.03.2021 року відмовлено в задоволенні заяви про виклик свідка за вхід. № ЕС/498/21.

13.04.2021 року за вхід. № 18516/21 надійшла копія особової справи ОСОБА_1 (Г-058284) на 41 арк.

14.04.2021 року за вхід. №19056/21 від Суворовського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 23.04.2021 року продовжено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року задоволено заяву представника позивача та викликано для допиту в якості свідка ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 14.06.2021 року зупинено провадження по справі до отримання доказів.

Ухвалою суду від 27.07.2021 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 27.07.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи на 05.08.2021 р.

Ухвалою суду від 05.08.2021 року зупинено провадження по справі та призначено розгляд справи на 29.09.2021 р.

26.03.2021 року за вх. № 15319/21 від Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований.

Щодо порядку виплати підйомної допомоги, повідомляємо наступне:
При формуванні особової справи у військовій частині громадянином ОСОБА_1 було зазначено місце проживання АДРЕСА_2 та іншої адреси позивачем зазначено не було, а також громадянин ОСОБА_1 не надав жодних підтверджуючих документів, що він чи члени його сім`ї переїхали разом з ним (прибули) для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 НГУ (м. Одеса) з будь якого іншого населеного пункту, а також не надано жодного підтверджуючого документа, що позивач до призиву на військову службу із запасу постійно проживав за вказаною вже в позовній заяві адресою.

Твердження позивача, що він був зареєстрований та постійно проживав за адресою АДРЕСА_1 відповідає дійсності лише в частині реєстрації, а от щодо проживання ні, оскільки відсутні підтвердження цього факту відсутні та й проходити військову службу в м. Одесі, а проживати в Запорізькій області не можливо, бо відстань між населеними пунктами майже 500 км. Відсутність даних щодо прибуття з іншого населеного пункту також підтверджується наказом командира частини НОМЕР_1 (по стройовій частини) від 11.12.2019 № 267 щодо зарахування до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

При військовій частині НОМЕР_1 (м. Одеса) позивач не реєструвався, до командування частини рапортом не звертався щодо надання йому відповідної довідки про проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 та погодження його реєстрації при частині, як військовослужбовця, для надання до центру надання адміністративних послуг в м. Одесі.

Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2019 № 951 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Національної гвардії України підйомної допомоги», у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до пункту 5 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2019 № 951 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Національної гвардії України підйомної допомоги», підйомна допомога також виплачується військовослужбовцям прийнятим на військову службу за контрактом і призначеним на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття на військову службу.

Підтвердженням того, що позивач не прибув з Запорізької області, с. Біленьке при оформленні на військову службу за контрактом сержант ОСОБА_1 вказав у особовій справі адресу проживання: АДРЕСА_2 , при звільнення зі служби сержант ОСОБА_1 у рапорті зазначив, що його особову справу потрібно відправити до Суворовського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси, а не до територіального центру, який обслуговує с. Біленьке Запорізької області.

Таким чином сержант ОСОБА_1 під час прийому на військову службу проживав у м. Одеса та фактично з іншого населеного пункту не переїжджав, тому права на отримання підйомної допомоги не має.

Щодо заявлених позовних вимог з приводу виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби:

Відповідно абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що «Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби».

Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

У зв`язку з тим, що у військовій частині НОМЕР_1 відсутні докази отримання відповідної виплати позивачем за попередніми місцями служби, а також враховуючи, що термін проходження військової служби позивачем у військовій частині НОМЕР_1 НГУ становить 9 (дев`ять) місяців, в період з 05.12.2019 по 18.08.2020, що не становить повний рік, як це зазначено в абзаці 2 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога при звільненні не виплачувалась у зв`язку з відсутністю законних підстав.

Як вже було неодноразово зазначено, військова частина керується при проведенні обліку, нарахування та виплаті належних сум грошового забезпечення та інших передбачених законодавством виплат, виключно на підставі наданих (наявних) документів, що підтверджують право на відповідні нарахування та не може керуватися думкою, міркуванням чи бажаннями позивача чи інших осіб.
Щодо хронології дій військової частини щодо порядку нарахування та проведених виплат позивачу:
14.08.2020 року сержанту ОСОБА_1 було нараховане та виплачене грошове забезпечення за серпень (включаючи основні та додаткові види грошового забезпечення) у розмірі 11 119,46 грн. (одинадцять тисяч сто дев`ятнадцять грн., 46 коп.) за період з 01.08.2020 по 31.08.2020.

Наказом командира військової частини від 18.08.2020 року №176 сержанта ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Згідно наказу було утримано грошове забезпечення за фактично невідпрацьований час - 13 календарних днів та за щорічну основну відпуску за 10 календарних днів за період з 18.08.2020 по 31.12.2020;

На момент звільнення був проведений перерахунок за фактично відпрацьований час та була нарахована премія у розмірі 135 % від посадового окладу за період з 01.08.2020 по 18.08.2020 року у розмірі 2 351,62 грн. (дві тисячі триста п`ятдесят одна грн. 62 коп.).

Згідно пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та пункту 5 розділу XXXI наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2020 № 200, була нарахована та виплачена компенсація за 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у розмірі 10 325,00 грн. (десять тисяч триста двадцять п`ять грн., 00 коп.), з якої було утримано:

- грошове забезпечення за фактично не відпрацьований час (за 13 календарних днів) у розмірі 3035,62 гривень;

- за 10 діб щорічної основної відпустки (за період з 18.08.2020 по 31.12.2020) у розмірі 3687,50 грн. (три тисячі шістсот вісімдесят сім грн. 50 коп.).

Остаточний розрахунок було проведено 28.08.2020 року у розмірі 5 953,50 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три грн. 50 коп.).

У день звільнення, відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2020 № 176 сержанту ОСОБА_1 , на підставі наданих ним документів, була встановлена вислуга років у розмірі 10 років 04 місяці 09 днів, та відповідно здійснено перерахунок грошового забезпечення за період з 09.04.2020 року з урахуванням надбавки за вислугу років, а також перерахунок компенсації за 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Враховуючи вище викладене, відповідач провів розрахунок з позивачем в повному обсязі.

Щодо позовних вимог з приводу виплати моральної шкоди:
По - перше, відповідач жодним чином не порушив законних прав та інтересів позивача. В прийнятті рішень позивач керується виключно нормами чинного законодавства України та керівними документами.

По - друге, сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту, у порядку встановленому процесуальними нормативно-правими актами.

До того ж у законодавстві відсутнє чітке визначення поняття «моральна шкода». Це пов`язано із неможливістю вичерпного опису цього оціночного поняття, що справедливо визнається багатьма науковцями.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та звільнений в запас Збройних Сил України наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2020 № 176 о/с відповідно до ч. 6 ст. 23 та пп. «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» через сімейні обставини або інші поважні причини та направлений до Суворовського районного територіального центру комплектування то соціальної підтримки м. Одеси.

14.08.2020 року сержанту ОСОБА_1 нараховане та виплачене грошове забезпечення за серпень (включаючи основні та додаткові види грошового забезпечення) у розмірі 11 119, 46 грн. (одинадцять тисяч сто дев`ятнадцять грн., 46 коп.) за період з 01.08.2020 по 31.08.2020 р.р.

Наказом командира військової частини від 18.08.2020 року №176 сержанта ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. Згідно наказу було утримано грошове забезпечення за фактично невідпрацьований час - 13 календарних днів та за щорічну основну відпуску за 10 календарних днів за період з 18.08.2020 по 31.12.2020 р.р.

На момент звільнення був проведений перерахунок за фактично відпрацьований час та була нарахована премія у розмірі 135 % від посадового окладу за період з 01.08.2020 по 18.08.2020 року у розмірі 2 351, 62 грн. (дві тисячі триста п`ятдесят одна грн. 62 коп.).

Згідно пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та пункту 5 розділу XXXI наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2020 № 200, нарахована та виплачена компенсація за 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій у розмірі 10 325,00 грн. (десять тисяч триста двадцять п`ять грн., 00 коп.), з якої було утримано:

- грошове забезпечення за фактично не відпрацьований час (за 13 календарних днів) у розмірі 3035,62 гривень;

- за 10 діб щорічної основної відпустки (за період з 18.08.2020 по 31.12.2020) у розмірі 3687,50 грн. (три тисячі шістсот вісімдесят сім грн.50 коп.).

Остаточний розрахунок проведено 28.08.2020 року у розмірі 5 953, 50 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три грн. 50 коп.).

У день звільнення, відповідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18.08.2020 № 176 сержанту ОСОБА_1 , на підставі наданих ним документів, встановлена вислуга років у розмірі 10 років 04 місяці 09 днів, та відповідно здійснено перерахунок грошового забезпечення за період з 09.04.2020 року з урахуванням надбавки за вислугу років, а також перерахунок компенсації за 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Статтями 1 і 8 Конституції України проголошено, що Україна є правовою державою, де діє верховенство права.

У ч. 2 ст. 19 Конституції України згадано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, у ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно зі ст. 46 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII).

Положеннями ст. 2 цього Закону визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині відмови у виплаті ОСОБА_1 суми підйомної допомоги та зобов`язання виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення.

За змістом частин першої, другої, четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частиною 3 статті 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, їм виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 14.11.2019 № 951 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Національної гвардії України підйомної допомоги» затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Національної гвардії України підйомної допомоги (далі - Порядок № 951), передбачено, що у разі переїзду військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, та військовослужбовців, які проходять кадрову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу (далі - військовослужбовці), на нове місце військової служби в інший населений пункт у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням на навчання до вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (далі - військові навчальні заклади) та навчальних центрів (навчальних підрозділів), термін навчання в яких становить не менше ніж шість місяців, без збереження посади за попереднім місцем служби або у зв`язку з передислокацією військової частини (підрозділу військової частини), установи, організації (далі - військова частина) їм виплачуються:

підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена його сім`ї, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;

добові, установлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі (далі - добові) на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який переїжджає разом з ним.

Пунктом 2 визначено, що право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає на дату:

прийняття військовослужбовцем посади - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду;

зарахування на навчання - для військовослужбовців, які зараховані на навчання до військових навчальних закладів;

прибуття до місця дислокації, оголошеного наказом командира військової частини,- для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби у складі військової частини (підрозділу) в інший населений пункт (п. 2 Порядку № 951).

Виплата військовослужбовцям підйомної допомоги та добових здійснюється за новим місцем військової служби (місцем навчання) за їх рапортом на підставі наказу командира (начальника) військової частини (військового навчального закладу), а командиру (начальнику) - на підставі наказу командира (начальника) вищого рівня із зазначенням у ньому розміру допомоги. Витяг з наказу зберігається в особовій справі військовослужбовця.

У наказі зазначаються дата й номер наказу про призначення військовослужбовця на військову посаду (зарахування на навчання), дата, коли він приступив до виконання обов`язків за посадою (дата прибуття на нове місце дислокації військової частини). Крім того, у наказі зазначаються населений пункт (місце проживання), з якого вибув, та населений пункт, до якого прибув військовослужбовець у зв`язку з призначенням на військову посаду (зарахуванням на навчання), інформація щодо переїзду членів його сім`ї, а також чи є дружина (чоловік) військовослужбовцем (п. 3 Порядку № 951).

Військовослужбовцям, які на дату прибуття до іншого населеного пункту перебувають у розпорядженні відповідного командира, виплата підйомної допомоги та добових здійснюється після призначення їх на посади та початку виконання обов`язків за посадами за новим місцем військової служби в цьому населеному пункті (п. 4 Порядку № 951).

Підйомна допомога та добові з урахуванням вимог пункту 1 цього Порядку також виплачуються:

1) військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу за контрактом (за призовом осіб офіцерського складу) і призначеним на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття (призову) на військову службу;

2) військовослужбовцям, які закінчили військові навчальні заклади з присвоєнням офіцерських звань і призначені на посади в інші населені пункти (поза місцем їх навчання);

3) військовослужбовцям, призначеним після закінчення військових навчальних закладів (навчальних центрів або підрозділів), термін навчання в яких становить менше ніж шість місяців, на посади у військові частини, розташовані в пункті дислокації військового навчального закладу (навчального центру або підрозділу) або інших населених пунктах (за винятком населених пунктів, де військовослужбовці проходили військову службу до направлення на навчання);

4) військовослужбовцям, які після відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій із залишенням на військовій службі повернулися для подальшого проходження військової служби в Національній гвардії України та призначені на посади у військові частини, дислоковані в інших населених пунктах, ніж ті, в яких вони займали посади під час такого відрядження;

5) військовослужбовцям, призначеним на посади для подальшого проходження військової служби з одного підрозділу в інший, що дислокований в іншому населеному пункті, цієї самої військової частини (цього самого військового навчального закладу);

6) військовослужбовцям, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади у військових частинах, яким не визначено пункт постійної дислокації, підйомна допомога виплачується одноразово незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини (у тому числі в разі повернення її до місця постійної дислокації);

7) військовослужбовцям, які призначені на посади в іншу військову частину і прибули до неї в період її перебування поза пунктом постійної дислокації, підйомна допомога виплачується одноразово незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини (у тому числі в разі повернення її до місця постійної дислокації);

8) військовослужбовцям інших військових формувань, прийнятим для подальшого проходження військової служби до Національної гвардії України, у тому числі після закінчення навчальних закладів інших військових формувань, та призначеним на посади у військові частини, дислоковані в інших населених пунктах, ніж ті, у яких вони проходили військову службу (навчалися) до цього;

9) військовослужбовцям, які прибули після закінчення проходження військової служби або навчання за кордоном, після призначення їх на посади у військову частину, що дислокована в іншому населеному пункті, ніж місце військової служби, з якого вони були направлені для проходження військової служби або навчання за кордоном (п. 5 Порядку № 951).

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та їх сімей.

Підставою для її виплати є, зокрема, переїзд до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду під час проходження військової служби за контрактом.

Підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом та які переїхали у зв`язку з призначенням на посади - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Судом встановлено та підтверджено наявними матеріалами справи, що позивач переїхав з місця постійної реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , до військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , тобто інший населений пункт, у зв`язку з укладення контракту на 3 роки з 11 грудня 2019 р. по 11 грудня 2022 р і призначений на посаду помічника начальника військового наряду 3-го взводу охорони роти охорони дипломатичних представництв і консульських установ іноземних держав.

Згідно довідки № 2077/15-10 від 29.12.2020 р. ОСОБА_1 був зареєстрований (проживав) за адресою: АДРЕСА_1 з 05.06.2018 р. по 10.12.2019 р.
Порядком не вимагається будь-яких інших додаткових умов та обставин, що мають бути дотримані для виплати підйомної допомоги саме військовослужбовцю, крім прийняття (призову) на військову службу за контрактом (за призовом осіб офіцерського складу) і призначення на посади у військові частини, що дислокуються поза пунктом їх постійного проживання до прийняття (призову) на військову службу.

Отже підставою для виплати особи, прийнятої на військову службу за контрактом, підйомної допомоги є виключно призначення на посаду та вступ до виконання обов`язків за цією посадою у військовій частині, що дислокована в іншому населеному пункті поза місцем реєстрації постійного проживання особи, прийнятої на військову службу за контрактом.

Таким чином, суд приходить до висновку, про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути питання про виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги з урахуванням висновків суду.

Щодо визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині встановлення вислуги років ОСОБА_1 в Наказі № 176 від 18.08.2020 р. та визначення вислуги років в календарному та пільговому обчисленні в установленому законом порядку, з урахуванням висновків суду.
Судом встановлено, що під час укладання контракту з військовою частиною НОМЕР_1 позивачем надавалися, а військовим комісаріатом надсилалися документи, які свідчать, що загальна вислуга років позивача є більшою та не відповідає вказаній у Наказі № 176 від 18.08.2020 р.

Відповідно даних послужного списку, військового квитка, трудової книжки, автобіографії, відображені періоди військової служби та інші прирівняні до неї періоди:
з 24.05.1995 року по 27.12.1996 року позивач проходив строкову військову службу в Збройних силах України (1 рік 7 місяців 3 дні);

з 14.10.1997 року по 04.02.2000 року проходив службу в Державній кримінально- виконавчій службі (2 роки 10 місяців 27 днів).

Слід зазначити, що ВС у Постанові по справі №805/3923/18-а дійшов висновку, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Крім того, право на пільговий залік вислуги років для осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби передбачене також і Законом України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Відповідно до частин 3, 4 статті 23 цього Закону пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів;

з 06.02.2007 року по 14.12.2012 року проходив службу в Державній пенітенціарній службі України (5 років 10 місяців 8 днів).

При цьому, згідно відповіді на адвокатський запит Державної установи «Біленківська виправна колонія (№99)» вбачається, що станом на день звільнення 14.12.2012 року, вислуга років ОСОБА_1 в календарному обчисленні становила 09 років 09 місяців 14 днів, а в пільговому обчисленні 13 років 00 місяців 13 днів;

з 14.07.2015 року по 16.03.2017 р. позивач призваний по частковій мобілізації до військової частини НОМЕР_2 .

З 16.09.2016 року позивача переведено в тій же частині на військову службу за контрактом, з якої він звільнився 16.03.2017 року (1 рік 8 місяців 2 дні). Вказаний період підлягає пільговому обчисленню у зв`язку з безпосередньою участю позивача в антитерористичній операції на сході України;

з 11.12.2019 р. по 18.08.2020 р. відповідно до Наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.12.2019 № 65 о/с прийнятий на військову службу за контрактом на 3 роки (0 років 8 місяців 7 днів).

Таким чином, на момент укладання контракту з відповідачем та зарахування до особового складу в/ч НОМЕР_1 , загальна вислуга років позивача в календарному обчисленні становила 11 років 05 місяців 16 днів.

Статтею 17 Закону № 2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 171 Закону №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом № 2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

Постановою № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років, зокрема, поліцейським. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію, а з спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку. Така можливість передбачена Постановою № 393.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу роботи еквівалентно, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення.

Подібний висновок, про застосування постанови № 393 при обчисленні пільгового стажу для призначення пенсії за вислугою років поліцейським, викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а та у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а.

Реалізація права працівниками на обчислення пільгової вислуги років, передбаченої постановою №393 здійснюється з моменту їх вступу на службу і до моменту скасування такої пільги постановою Кабінету Міністрів України від 20.07.2011 №780 «Про внесення змін до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 № 393 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Такий висновок відповідає правовій позиції, вкладеній у постанові Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 160/7784/19, від 20.07.2021 року у справі № 160/3301/20.

Окремо суд звертає увагу, що у цілях Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 календарних днів, календарний місяць 30 календарних днів).

Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку обчислення вислуги років, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393.

Верховний Суд у справі № 805/3923/18-а дійшов висновку, про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон № 2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави та може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема постановою № 393.

Щодо календарної вислуги років, Закон № 2262-ХІІ як єдину, обов`язкову умову призначення пенсії за вислугу років передбачає наявність в особи певної кількості років певного виду служби (вислуги).

Визначення у Законі № 2262-ХІІ вислуги саме в календарних роках передбачає обов?язкову вислугу всіх календарних днів (365), що в такому разі й буде становити календарний рік і буде відповідати правилу, закріпленому в ч. 4 ст. 17 цього Закону, щодо можливості врахування під час призначення пенсії тільки повних років вислуги.

Отже, передбачена Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік 365 календарних днів, календарний місяць 30 календарних днів).

У свою чергу передбачені статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до Порядку 393 полягають у пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років.

Водночас таке зарахування не є самостійним видом вислуги й не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. (Постанова Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 480/4241/18 (адміністративне провадження № К/9901/15011/19).
З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що зазначена у Наказі № 176 від 18.08.2020 р. вислуга років ОСОБА_1 не відповідає відомостям, що містять інформацію про таку в матеріалах справи.

У зв`язку із чим суд приходить до висновку про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України визначити вислугу років ОСОБА_1 в календарному та пільговому обчисленні в установленому законом порядку, з урахуванням висновків суду.

Щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Відповідно до змісту частини другої статті 15 Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" № 393 від 17.07.1992 (далі - Порядок № 393) установлено, що строкова військова служба зараховується до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, у календарному обчисленні, а в разі її проходження в умовах, визначених у пункті 3 цієї постанови, у віддалених і високогірних місцевостях або в інших умовах, які згідно із законодавством колишнього СРСР були підставою для зарахування до вислуги років для призначення пенсії на пільгових умовах, - у відповідному пільговому обчисленні.

Згідно з положеннями пункту 3 розділу ХХХІІ Інструкції № 200 про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які у разі звільнення з військової служби мають право на отримання одноразової грошової допомоги, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця одноразова грошова допомога, включаються:

для військовослужбовців, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія);

для військовослужбовців, які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних начальників (командирів), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, надбавка за вислугу років, додаткові види грошового забезпечення (щомісячні надбавки, доплати, премія), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до чинного законодавства.

На підставі системного аналізу наведених правових норм суд дійшов висновку, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. При цьому умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону № 211-ХІІ є наявність вислуги 10 років і більше.

Аналогічні правові висновки висловлено Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 у справі № 806/2104/17 та від 24.11.2020 у справі №822/3008/17, від 21.04.2021 у справа № 380/2427/20.

Суд встановив, що позивач звільнений з військової служби відповідно до частини шостої статті 23 та підпункту «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
На момент звільнення позивача його вислуга років становила: час служби в календарному обчисленні: 12 років 1 місяць 17 днів.
За вказаних обставин суд констатує, що відповідно до правил частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивач як такий, що має вислугу 10 років, набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд враховує, що статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Посилання позивача на те, що протиправна бездіяльність відповідача потягнула за собою тяжкі наслідки, які проявилися, у сильних душевних переживаннях, стресах, жодним доказом не підтверджено та є голослівним, що свідчить про недоведеність понесення позивачем моральних страждань та є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині, оскільки при з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд, вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Беручи до уваги те, що позивачем не доведено і не надано суду відповідних доказів завдання йому моральної шкоди, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 818/1434/17, від 19 жовтня 2020 року у справі 580/194/19.

Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України розглянути питання про виплату ОСОБА_1 підйомної допомоги з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в частині встановлення вислуги років ОСОБА_1 в Наказі №176 від 18.08.2020 р.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України визначити вислугу років ОСОБА_1 в календарному та пільговому обчисленні в установленому законом порядку, з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення підписано 18.10.2021 року у зв`язку із перебуванням судді на лікарняному.

ОСОБА_1 - адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , телефон: НОМЕР_4

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України - адреса: 65031, м. Одеса, вул. Миколи Боровського, 22, , телефон: НОМЕР_5

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА