Справа № 620/8626/21
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року Чернігів Справа № 620/8626/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач ) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі також відповідач), в якому просить скасувати рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 березня 2019 року №37 в частині призначення одноразової грошової допомоги позивачу; зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у відповідності до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, станом на день встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.10.2014 МСЕК позивачу встановлено 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 21.07.2014 (довідка МСЕК серія АГ № 0003333 від 16.10.2014). У подальшому, 16.01.2019 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВБ № 068904 від 16.01.2019). Позивач вважає, що з 16.01.2019 він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням іншої групи інвалідності. Однак відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні такої допомоги, посилаючись на те, що між первинною втратою працездатності та встановленням інвалідності пройшло понад 2 роки. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.

18.08.2021 ухвалою суду провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що 16.10.2014 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, а ІІІ групу інвалідності позивач отримав 16.01.2019. При цьому, посилається на те, що в силу вимог п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ та п. 8 Порядку № 975 право на отримання одноразової грошової допомоги виникає у випадку, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності. Отже, законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності, але право на отримання такої допомоги обмежується дворічним строком з моменту первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Водночас позивачу інвалідність ІІІ групи встановлена 16.01.2019, тобто більше двох років з часу встановлення йому 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. З урахуванням викладеного вважає, що позовні вимоги вважає необґрунтованими та безпідставними, відтак у задоволенні позову просить відмовити повністю. Також просить врахувати, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений статтею 122 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Щодо пропуску строку звернення позивача до суду.

17.08.2021 на виконання ухвали суду від 05.08.2021 позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду в обґрунтування якої зазначив, що про прийняте рішення відповідача від 22.03.2019 № 37 дізнався лише з листа військової частини НОМЕР_1 від 07.07.2021 № 198, який був надісланий позивачу на його звернення від 30.04.2021. Також просив врахувати, що він є особою з інвалідністю. На підтвердження зазначеного позивачем надано копії медичних документів (а.с.35-42).

Відповідач у відзиві зазначив, що позивачу було відомо про прийняте рішення відповідачем, оскільки рішення приймається протягом місяця після надходження документів, проте доказів на підтвердження того, що відповідач повідомив позивача про прийняте рішення не надав.

Відповідно до частин першої другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина перша статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З огляду на викладене, та з метою недопущення порушення судом прав позивача на доступ до суду (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод), вважаю за необхідне визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його.

10.03.2015 позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.10).

Відповідно до довідки МСЕК серія АГ № 0003333 від 16.10.2014 ОСОБА_1 є особою, яка втратила 10% працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (а.с.17).

16.01.2019 позивачу встановлена інвалідність ІІІ групи і він має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією довідки МСЕК серія АВБ № 068904 від 16.01.2019 (а.с.16).

25.03.2020 позивач отримав посвідчення відповідно до якого є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни- осіб з інвалідністю внаслідок війни посвідчення серія НОМЕР_3 (а.с.11).

У зв`язку з встановленням позивачу IІІ групи інвалідності, у відповідності до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", він звернувся до Міністерства оборони України із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги із врахування раніше виплаченої суми.

За результатами розгляду поданих позивачем документів, комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, яке оформлене протоколом №37 від 22.03.2019, про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що згідно з пунктом четвертим статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Заявнику, у свою чергу, групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Так, відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робите те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 5 ст.17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (надалі по тексту - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII), який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни.

Згідно з п.п.1 п. 1 ст.3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Пунктом 1 ст.16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Тобто, вищевказаний Закон пов`язує право на отримання одноразової допомоги з настанням певних обставин, а саме у разі загибелі, у разі встановлення інвалідності та у разі встановлення ступеня втрати працездатності.

Згідно з п.п. 4, 5 п.2 ст.16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Відповідно до п.3 зазначеної вище статті військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У силу вимог п.1 ст.16-2 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (п.п. 4 п. 2 ст.16 цього Закону).

Згідно з п.4 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення п. 4 ст. 16-3 вказаного Закону застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

У подальшому, п.4 ст.16-3 вказаного Закону доповнено абзацом другим відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII від 06.12.2016 , при цьому п.1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" встановлено, що цей Закон набирає чинності з 01.01.2017.

Так, абз.2 п. 4 ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ встановлено, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Суд зазначає, що положення даної норми застосовується при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (або нижчого ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності) та розміром одноразової грошової допомоги, яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (або більшого відсотка втрати працездатності).

При цьому суд наголошує, що обидві норми п. 4 ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ (абзац 1 та 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності (ступеня втрати працездатності). Разом із тим, причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, а тому п.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18, від 20.02.2020 у справі № 806/714/18, від 04.03.2020 у справі №240/5688/18, від 04.03.2020 у справі № 240/5765/18 та від 12.03.2020 у справі №280/148/19, від 07.10.2021 № 620/3476/19.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з п.9 ст.16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст), визначено Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п.1 вказаного Порядку військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з п.п.1 п.6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: 1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи; 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи; 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 18.05.2017 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", пункт 8 Порядку № 975 доповнено абзацом такого змісту: "У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється".

Таким чином, законодавством України передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності чи вищого ступеня втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивачу за наслідками первинного огляду 16.10.2014 встановлено 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку із чим виплачена грошова допомога у розмірі 8526,00 грн. Таким чином, позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку встановлення військовослужбовцю часткової втрати працездатності, передбаченим ст.16 Закону № 2011-ХІІ.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення третьої групи інвалідності позивачу (16.10.2014) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

Відповідно до п.4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Отже, з часу первинного встановлення 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (16.10.2014року) до дня встановлення ІІІ групи інвалідності (16.01.2019) минуло понад два роки, що, у свою чергу, не дає позивачу права на отримання одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у Постанові від 15.07.2020 (справа № 240/10153/19 адміністративне провадження № К/9901/13038/20) зазначив, що обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

У вказаній Постанові судова палата вважає за необхідне відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII:

1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).

Застосовуючи цей висновок до обставин справи, суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності, відбувся 16.01.2019, а первинно 10% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби встановлено 16.10.2014. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи наведені обставини, рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом засідання комісії від 22.03.2019 № 37, прийнято у порядку, у спосіб та у межах наданих законом повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач: Міністерство оборони України Повітрофлотський просп., 6,м.Київ,03168 .

Повний текст рішення виготовлено 18 жовтня 2021 року.

Суддя І.І. Соломко