Справа № 160/8875/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року Справа № 160/8875/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-
03.06.21 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у перерахунку пенсії з виду на вид та розміру нарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 2 568,00грн.;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 державної пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виходячи з попереднього виду пенсії, яку отримував на день смерті годувальник, в розмірі 17 120,00 грн. з дати смерті годувальника, а саме з 28.10.2020.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем було зазначено, що системний аналіз норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника розраховується у відсотковому (50%) відношенні до розміру пенсії померлого годувальника, тобто пенсії, яку отримував на день смерті годувальник. Закон №1058-IV не передбачає при призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника проведення нового обрахунку пенсії годувальника.
Водночас, позивач посилалась на те, що її померлий чоловік - ОСОБА_2 з 1969 року і по 2001 рік працював в шкідливих та важких підземних умовах (шахтар), за що отримував відповідну престижну заробітну плату шахтаря. При цьому, з дня призначення пенсії і до смерті її чоловіка ОСОБА_2 відділенням Пенсійного фонду неодноразово проводилися перерахунки його пенсії, а також перевірка особової справи і жодного разу не виникало будь-яких невідповідностей щодо його заробітної плати (довідки по заробітній платі).
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного від 08.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено відповідачеві 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано від відповідача копію матеріалів пенсійної справи позивача та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та встановлено строк для їх подання.
10.06.2021 засобами електронного зв`язку судом направлено копію ухвали від 08.06.2021 року та копію позовної заяви на офіційну електронну адресу відповідача, що підтверджується матеріалами справи. Таким чином, строк на подання відзиву до 25.06.2021.
24.06.2021 засобами поштового зв`язку до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшло клопотання, у якому заявник просить суд: продовжити процесуальний строк та надати додатковий час для вчинення процесуальних дій, а саме подання відзиву на позову заяву ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, та надання засвідчених копій пенсійних справ ОСОБА_1 , для залучення її до матеріалів судової прави.
Відповідач посилається на те, що вищевказаним актом перевірки встановлено, що до архівного відділу Першотравенської міської ради особові рахунки з нарахування заробітної плати за січень, лютий, квітень, червень, серпень-грудень 1992 року та лютий, березень, червень 1993 року не надходили, що позбавляє можливості підтвердження достовірності даних.
На думку відповідача, Головне управління не має законних підстав для врахування заробітної плати померлого годувальника ОСОБА_2 за період з грудня 1991 року по листопад 1993 року при обчисленні розміру його пенсії.
Відповідач зазначає, що згідно рішення від 21.04.2021 про перерахунок пенсії (перехід з виду на вид) ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії померлого годувальника - ОСОБА_2 , без врахування його заробітної плати за період з грудня 1991 року по листопад 1993 року, розмір пенсії зменшується та станом на 06.11.2020 становить 2568,00 грн. Відповідно до рішення про перерахунок пенсії від 10.11.2020 розмір поточної пенсії за віком ОСОБА_1 станом на 06.11.2020 складає 3003,88 грн. При цьому, відповідно до ч.4 Прикінцевих положень Розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Разом із тим, відповідач посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду із адміністративним позовом, оскільки інформацію про незарахування спірних періодів до пільгового стажу позивач дізнався з листа Головного управління від 18.05.2018 №М7267-18, доданого позивачем до позовної заяви.
Крім цього, пенсійним органом у відзиві на позов наголошено на дискреційності повноважень щодо прийняття певного рішення в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 01.12.1997 Першотравенським МВ УМВС України в Дніпропетровській області.
З 04.01.2003 позивачці призначена пенсія за віком, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія протоколу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 16.12.2002.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (чоловік позивачки) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Петропавлівському району та місту Першотравенську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 30.10.2020 складено відповідний актовий запис №455 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .
06.11.2020 позивач звернулась до Першотравенського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Управління обслуговування Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Першотравенського об`єднаного управління ПФУ від 10.11.2020 №27 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії (вид перерахунку: виправлення мігрованих даних в ЕПС (без розрахунку) здійснено перерахунок пенсії позивачки з 06.11.2020, відповідно до якого розмір пенсії за віком ОСОБА_1 з 06.11.2020 по 30.11.2020 становив 3003,88 грн.; з 01.12.2020-довічно - 3014,71 грн.

Рішенням Першотравенського об`єднаного управління ПФУ від 21.04.2021 №27 ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії (вид перерахунку: перехід з виду на вид; шифр та вид пенсії: 511 Пенсія в разі втр.годувал.) з 06.11.2020 розрахований, виходячи з розміру пенсії годувальника - ОСОБА_2 у сумі 5136,00 грн., розмір пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 06.11.2020 по 30.11.2020 склав - 2568,00 грн.; з 01.12.2020 по 30.06.2021 розмір пенсії розрахований, виходячи з розміру пенсії годувальника - ОСОБА_2 у сумі 5307,00 грн., розмір пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 01.12.2020 по 30.06.2021 склав - 2653,50 грн.; з 01.07.2021 по 30.11.2021 розмір пенсії розрахований, виходячи з розміру пенсії годувальника - ОСОБА_2 у сумі 5562,00 грн., розмір пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 01.07.2021 по 30.11.2021 склав - 2781,00 грн.; з 01.12.2021 - довічно розмір пенсії розрахований, виходячи з розміру пенсії годувальника - ОСОБА_2 у сумі 5802,00 грн., розмір пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 з 01.12.2021 склав - 2901,00 грн.

Листом «Повідомлення про відмову в перерахунку пенсії» від 21.04.2021 №0400-010310-8/26857 позивачеві відділом перерахунків пенсій №6 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомлено, що 06.11.2020 позивач звернулась із заявою про перехід з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Переведення було здійснено без врахування заробітної плати чоловіка за період з грудня 1991 року по листопад 1993 року згідно довідки №136 від 30.10.2003 року, яка була видана «Першотравенським шахтобудівельним управлінням №4» на ім`я ОСОБА_2 . Згідно акту зустрічної звірки №404/0400-011005-09 від 10.03.2021 року було виявлено, що неможливо підтвердити достовірність виданої довідки про заробітну плату чоловіка, так як особові рахунки з нарахування заробітної плати на зберігання до архівного відділу Першотравенької міської ради не надходили. В результаті відпрацювання пенсійної справи було виявлено, що основний розмір пенсії зменшується та становить 2568,00 грн., у зв`язку з чим в перерахунку пенсії з виду на вид ОСОБА_1 , було відмовлено.

Не погоджуючись з відмовою в перерахунку пенсії з виду на вид та розміру нарахування пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 2 568,00 грн., позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі - Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або Закон №1058-IV; тут і далі - в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

У статті 1 Закону №1058-IV визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

За приписами пп. 1 ч.1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати як, пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За положеннями ч. 1 ст.10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї, зокрема, вважаються чоловік (дружина), якщо вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п.1 ч.2 ст. 36 Закону №1058-IV).

У частині 3 вказаної статті визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що законом встановлений вичерпний перелік непрацездатних членів сім`ї, яким може бути призначена пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Право на отримання такої виплати передбачено, зокрема, для чоловіка (дружини) померлого годувальника за умови, що вони досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV.

В ході судового розгляду встановлено та відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_2 та досягла пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону №1058-IV.

Крім цього, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 отримував пенсію у розмірі 17120,00 грн. Проте, розмір пенсії позивачки у зв`язку з втратою обчислений пенсійним органом з 06.11.2020 обчислений, виходячи з розміру пенсії ОСОБА_2 у сумі 5136,00 грн. та з 01.12.2020 у сумі 5307,00 грн. відповідно.

Такий розмір пенсії ОСОБА_2 пенсійним органом мотивовано неможливістю підтвердження достовірності даних заробітної плати за період з грудня 1991 року по листопад 1993 року, оскільки особові рахунки з нарахування заробітної плати на зберігання до архівного відділу Першотравенької міської ради не надходили.

Так, відповідачем до матеріалів справи надано копію Акту Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області від 10.03.2021 №404/0400-011005-09 щодо дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання обґрунтованості та достовірності документів для призначення (перерахунку) пенсії ОСОБА_2 за період роботи з 01.12.1991 по 30.11.1993 в організації ДВАТ «Першотравенське шахтобудівельне управління №4», які знаходяться в архівному відділі Першотравенської міської ради (), з якої вбачається, що відповідачем 10.03.2021 було проведено перевірку первинних (архівних) документів: особових рахунків з нарахування заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01.12.1991 по 30.11.1993 та встановлено, що особові рахунки з нарахування заробітної плати (табулеграми) за грудень 1991, січень-лютий 1992, квітень 1992, червень 1992, серпень-грудень 1992, лютий-березень 1993, червень 1993 років на зберігання до архівного відділу Першотравенської міської ради не надходили, підтвердити достовірність даних немає можливості.

Разом із цим, в зазначеному акті вказано, що за перевірений період у первинних документах починаючи з січня 1992 року, утримання внесків із заробітної плати наявне. Розбіжності між первинними документами та даними, заявленими в довідці від 30.10.2003 №136 на ім`я ОСОБА_2 , не встановлено.

Пунктом 2.10 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1) передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи чи організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Статтею 44 Закону №1058-IV встановлено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 встановлено, що при прийманні документів, орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до частини 3 статті 49 Закону №1058-IV, у разі виявлення недостовірних даних у документах та відомостях, на підставі яких було встановлено та/або здійснюється виплата пенсії, рішенням територіального органу Пенсійного фонду України розмір та підстави для виплати пенсії переглядаються відповідно до цього Закону без урахування таких даних.

Як зазначено відповідачем в оскаржуваному рішенні, переведення ОСОБА_1 на пенсію по страті годувальника було здійснено без врахування заробітної плати чоловіка за період з грудня 1991 року по листопад 1993 року згідно довідки №136 від 30.10.2003 року, яка була видана «Першотравенським шахтобудівельним управлінням №4» на ім`я ОСОБА_2 . Згідно акту зустрічної звірки №404/0400-011005-09 від 10.03.2021 року було виявлено, що неможливо підтвердити достовірність виданої довідки про заробітну плату чоловіка, так як особові рахунки з нарахування заробітної плати на зберігання до архівного відділу Першотравенької міської ради не надходили.

Разом із цим, в порушення обов`язку доказування, встановленого ч.2 ст.77 КАС України, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до матеріалів справи не було надано копії вказаної довідки, що унеможливлює перевірку судом наведених аргументів відповідача, а також відповідність такої довідки нормам чинного законодавства.

При цьому, суд звертає увагу, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне відкрите акціонерне товариство «Першотравенське шахтобудівельне управління №4» Дочірнього підприємства Державної холдингової компанії «Дніпрошахтобуд» (ідентифікаційний код 00181846) було припинено на підставі судового рішення Господарського суду Дніпропетровської області про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом від 08.04.2021 у справі № 904/3367/14, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 22.04.2021 №029000302.

Тобто, на момент видачі ОСОБА_2 довідки №136 від 30.10.2003 року ДВАТ «Першотравенське шахтобудівельне управління №4» не було припинене.

За приписами частини 18 статті 106 Закону №1058-IV посадові особи суб`єктів солідарної системи та накопичувальної системи пенсійного страхування, винні в порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, відповідальність за правильність та достовірність документів, що подаються для призначення пенсій, покладено на роботодавця (страхувальника).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №712/9936/17.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Абзацом 5 частини 1 вказаної статті передбачено, що заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 вбачається, що пенсія за віком померлого чоловіка ОСОБА_1 була обчислена із використанням заробітної плати за період з 01.12.1991 по 30.11.1993 та з 01.07.2020 розмір такої пенсії складав 17120,00 грн.

Водночас, суд зазначає, що факт підробки документа та використання підробленого документа повинен бути підтверджений лише вироком суду у кримінальній справі, що набрав законної сили.

Проте, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність недобросовісності чи зловживань з боку ОСОБА_2 при призначені та виплаті йому пенсії за віком у розмірі 17120,00 грн.

Враховуючи наведені положення законодавства, слід звернути увагу на той факт, що на момент обчислення пенсії ОСОБА_2 вищевказана довідка ДВАТ «Першотравенське шахтобудівельне управління №4» №136 від 30.10.2003 року була врахована відповідачем для обчислення її розміру, і така пенсія виплачувалась ОСОБА_2 , однак згодом (вже після смерті ОСОБА_2 ), під час проведення перевірки відповідачем було виявлено, що особові рахунки з нарахування заробітної плати (табулеграми) до Архівного відділу Першотравенської міської ради не надходили та підтвердити достовірність даних заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01.12.1991 по 30.11.1993 у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області немає можливості, у зв`язку з чим така довідка не була взята до уваги для розрахунку розміру пенсії по втраті годувальника ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Пенсійний фонд набуває статусу юридичної особи з дня реєстрації статуту в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері реєстрації (легалізації) статутів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, здійснивши перерахунок пенсії ОСОБА_2 після проведеної перевірки (акт від 10.03.2021 №404/0400-011005-09) її розмір було фактично зменшено з 17120 грн. до 5136,00 грн.

При цьому, суд акцентує увагу, що доказів проведення на виконання вимог Порядку №22-1 перевірки обґрунтованості видачі ДВАТ «Першотравенське шахтобудівельне управління №4» довідки №136 від 30.10.2003 року ОСОБА_2 у тримісячний строк з дня подання останнім заяви про призначення (перерахунок) пенсії за віком до суду надано не було.

Відповідно до ч. 4 Перехідних положень Закону №1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно здійснено обчислення пенсії ОСОБА_1 по втраті годувальника - ОСОБА_2 , виходячи з іншого розміру пенсії останнього, ніж той, що виплачувався на момент смерті ОСОБА_2 , а саме з розміру пенсії в сумі 5136,00 грн. з 06.11.2020, та в сумі 5307,00 грн. з 01.12.2020 відповідно.

Частиною 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 21.04.2021 №27 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 (вид перерахунку: перехід з виду на вид; шифр та вид пенсії: 511 Пенсія в разі втр.годувал.), у зв`язку з чим заявлена позовна вимога позивача підлягає частковому задоволенню.

Оскільки відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у переведенні з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.

Суд також враховує, що дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд враховує, що Верховним Судом сформовано правозастосовчу практику, зокрема в постанові від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18, відповідно до якої обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ; суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень.

Водночас, відповідно до абз.1 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Оскільки норми Закону №1058-IV чітко регламентують розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а саме: 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї, розмір пенсії померлого годувальника в сумі 17120 грн. був самостійно визначений та виплачувався пенсійним органом на момент смерті ОСОБА_2 , то суд приходить до висновку про відсутність права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд під час вирішення питання про переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.

Таким чином, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії померлого чоловіка - ОСОБА_2 , виходячи з розміру пенсії, яку отримував на день смерті годувальник в сумі 17 120,00 грн., з дати смерті годувальника - з 28.10.2020.

Разом із тим, суд відхиляє як безпідставні посилання відповідача на пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду із адміністративним позовом, оскільки документу, на який посилається пенсійний орган про незарахування спірних періодів до пільгового стажу, а саме листа Головного управління від 18.05.2018 №М7267-18 матеріали справи не містять.

Крім того, предметом спору є рішення прийняте Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.11.2020 та оформлене рішенням від 21.04.2021 №27 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 (вид перерахунку: перехід з виду на вид; шифр та вид пенсії: 511 Пенсія в разі втр.годувал.), про яке позивачу повідомлено листом від 21.04.2021 №0400-010310-8/56857, а до суду адміністративний позов направлений 01.06.2021 (про що свідчить штемпель відділення поштового зв`язку на конверті, в якому позовна заява надійшла до суду), тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду із адміністративним позовом, встановленим ч.2 ст.122 КАС України.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 21.05.2021 №0.0..1, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 681,00 грн.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 21.04.2021 №27 про перерахунок пенсії ОСОБА_1 (вид перерахунку: перехід з виду на вид; шифр та вид пенсії: 511 Пенсія в разі втр.годувал.).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника в розмірі 50 відсотків пенсії померлого чоловіка - ОСОБА_2 , виходячи з розміру пенсії, яку отримував на день смерті годувальник в сумі 17 120,00 грн., з дати смерті годувальника - з 28.10.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 681,00 грн. (шістсот вісімдесят одна гривня нуль копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно