Справа № 300/3334/21
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. справа №300/3334/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна судова адміністрація України, в якій просить:

- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у непроведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до ч.4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку;

- зобов`зати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавку за вислугу років за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у розмірі, визначеному ч.4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ, відповідних відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, інших нарахувань;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити позивачу за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити позивачу на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянин втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», з підстав протиправної невиплати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні позивача з посади судді, у порушення вимог закону, на день такого звільнення йому не виплачено заробітну плату в повному обсязі відповідно до вимог Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992. Вважає такі дії протиправними та просить захистити порушене право на належну оплату праці.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.

09.09.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача заперечила щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що Законами про Державний бюджет України на 2009, 2010, 2011 роки дія частини четвертої статті 44 Закону №2862-ХІІ в частині нарахування надбавки за вислугу років не обмежувалась, з 01 червня 2006 року по 31 грудня 2006 року (під час дії статті 113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік») та з 01 січня 2008 року до 22 травня 2008 року (з дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до винесення Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 року №10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 25 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державної судової адміністрації України подано пояснення щодо позову, згідно яких просив у задоволенні позову відмовити, оскільки всі виплати позивачу здійснювались відповідно до законодавства, яке діяло на момент спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 у період з 31.07.2000 по 21.09.2018 працював на посаді судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці НОМЕР_1 (а.с. 31-33).

Відповідно до довідок Територіального управління Державної судової адміністрації в Івано-Франківській області від 25.06.2021 за №278 та №279, а також копій особових рахунків за 2003-2005, 2007-2008 роки та розрахункових листів за період з 01.01.2009 по 31.12.2011, ОСОБА_1 виплачувалась щомісячна надбавка за вислугу років за період з 01.09.2003 по 31.12.2005, за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 та за період з 01.06.2008 по 31.12.2011 у розмірі 10 відсотків, 15 відсотків і 20 відсотків (відповідно до виданих наказів) від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (а.с. 9-30).

Зазначені дії щодо нарахування і виплати надбавки за вислугу років позивач вважає незаконними, оскільки відповідач протиправно не включив до суддівської винагороди, з якої нараховувалася надбавка за вислугу років в оспорювані періоди інші надбавки і премії, чим суттєво зменшив розмір заробітної плати і грошового утримання позивача, в зв`язку з чим звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ), чинного на момент виникнення спірних правовідносин, заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.

Згідно із частиною четвертою статті 44 Закону №2862-ХІІ, суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Згідно особових рахунків у період з 01.09.2003 по 31.12.2005 та з 01.01.2007 по 31.12.2007 заробітна плата позивача нарахована, виходячи із наступних складових: посадовий оклад, кваліфікаційний клас, надбавка за вислугу років, щомісячна премія та надбавка 10% та 15% - у відповідні роки. При цьому, надбавка за вислугу років 10% та 15 % розрахована з урахуванням суми посадового окладу, надбавки за клас, тобто без урахування суми премії.

Вказані рахунки підтверджують, що у періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005 та з 01.01.2007 по 31.12.2007 позивачу, у порушення вимог ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року, надбавка за вислугу років нараховувалася у відсотках без урахування сум премій, тобто не від загальної суми щомісячного заробітку, а лише від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас.

Статтею 113 Закону України від 20.12.2005 №3235-IV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» (далі - Закон №3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону №2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» обмеження або інші правила щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям не встановлено.

Таким чином, з 01.01.2007 вищезгадана надбавка мала нараховуватися відповідно до частини четвертої статті 44 Закону №2862-ХІІ.

Оскільки відповідач у періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005 та з 01.01.2007 по 31.12.2007 не включив до заробітної плати позивача, з якої нараховувалася надбавка за вислугу років, суму премії, суд вважає такі дії відповідача протиправними.

Щодо спірного періоду з 22.05.2008 по 17.05.2011, суд зазначає наступне.

Підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №107-VI) були внесені відповідні зміни до Закону №2862-ХІІ. Зокрема, в абзаці другому частини четвертої статті 44 Закону №2862-ХІІ слова «загальної суми щомісячного заробітку» замінено словами «посадового окладу».

Конституційний Суд України у рішенні від 22.05.2008 року №10-рп/2008 (далі - Рішення №10-рп/2008) визнав неконституційними низку положень Закону №107-VI, у тому числі й пункту 61 розділу II Закону № 107-VI щодо внесення зазначених вище змін.

Тобто, з 01.01.2008 до 22.05.2008 надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 року №19 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865» (яка набрала чинності з 1 березня 2008 року) останню доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Отже, після 22.05.2008 - Закон №2862-ХІІ і Постанова №865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Проте, виходячи із визначених у частині четвертій статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22.05.2008 - дати винесення Конституційним Судом України Рішення №10-рп/2008 - слід застосовувати положення Закону №2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - Постанову №865.

З 01.01.2012 року набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI (далі-Закон №2453-VI) в частині виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення при виході судді у відпустку (статті 129, 130 Закону №2453-VI). Пунктом 1 Прикінцевих положень Закону №2453-VI визначено, що Закон набирає чинності з дня його опублікування, крім, зокрема, статей 129 та 130 цього Закону щодо суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення, які вводяться в дію з 01.01.2011.

Втім, підпунктом 3 пункту 52 Закону України VI «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України» від 23.12.2010 року №2856-VI (далі-Закон №2856-VI) внесено зміни до пункту 1 Прикінцевих положень Закону №2453-VI щодо набрання чинності статтями 129 та 130 Закону вони набирають чинності з 01.01.2012.

Відповідно до частини 5 статті 129 Закону №2453-VI, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (тобто з 01.01.2012).

Законами про Державний бюджет України на 2007, 2009, 2010, 2011 роки не встановлювалися обмеження щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям, як це було передбачено підпунктом «б» підпункту 2 пункту 61 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №107-VI).

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій особових рахунків та розрахункових листів за період з 2008 по 2011 роки надбавка за вислугу років за період роботи позивача з 22.05.2008 по 17.05.2011 нараховувалася у відсотках (15% та згодом 20%) лише від посадового окладу, з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, тобто без урахування премії та інших видів виплат, які отримував позивач у вказаному періоді.

Таким чином, оскільки відповідач у період з 22.05.2008 по 17.05.2011 включив до загальної суми щомісячного заробітку, з якої нараховувалася надбавка за вислугу років, лише суму посадового окладу та надбавку за клас, суд вважає такі дії протиправними.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, та на підставі вищевикладеного суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про необхідність здійснення перерахунку суддівської винагороди за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 по 17.05.2011, розрахувавши надбавку за вислугу років у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.

Аналогічна правова позиція щодо визначення бази обчислення суддям надбавки за вислугу років висловлена Верховним Судом у постанові від 16.04.2020 у справі №821/479/18 та Верховним Судом України у постановах від 13.01.2015 (№21-582а14) та від 20.09.2017 (№2а-19282/10/0570).

Таким чином, суд не погоджується із позицією відповідача щодо правомірності нарахування та виплати позивачу надбавки за вислугу років у періоди 2003-2005, 2007 та 2008 - 2011 років у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу доплати за вислугу років за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Оскільки у спірні періоди заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань розраховувалась на основі заробітної плати, яку отримував позивач, такі виплати також підлягають перерахунку із врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років.

Такі виплати як заробітна плата за час відпустки, допомога по тимчасовій непрацездатності та матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань взаємозалежні від заробітної плати судді.

Вказане, окрім спеціальних норм, слідує також із рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у якому зазначено, що під заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Відтак, суд вважає, що для належного способу захисту порушеного права позивача слід визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас; зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавку за вислугу років за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у розмірі, визначеному ч.4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ, відповідних відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, інших нарахувань, а також зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити позивачу за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.

Щодо позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 95 Кодексу законів про працю України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення, обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (стаття 4 Закон України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Водночас, статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер (пункт 2 Порядку №1078).

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (пункт 1-1 Порядку №1078).

Відповідно до пункт 5 Порядку №1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів, місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Приписами статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-ІІІ) визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону.

Під доходами у Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України, і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Така сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-ІІІ).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (стаття 7 цього Закону).

Відповідно до статті 38 Закон України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно із статтею 34 Закон України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Пунктами 2, 3 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року №1427 (далі - Положення) унормовано, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток.

Сума компенсації обчислюється у спосіб множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктами 2, 7 цього Порядку означено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки провадиться за допомогою ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року. Одержаний результат, перемножується на число календарних днів відпустки.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 Суд дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Водночас, зі змісту статті 1 Закону №2050-ІІІ випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Згадані вище статті 2, 3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття «доходи» для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За такої умови слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи і пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд вертає увагу, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16.

Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», а також компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в частині визначення розміру надбавки ОСОБА_1 за вислугу років у періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у відсотках виходячи виключно з розміру посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 26289647, вул.Грюнвальдська, 11, м.Івано-Франківськ, 76018) перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) надбавку за вислугу років за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у розмірі, визначеному частиною 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 №2862-ХІІ, відповідних відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, інших нарахувань, з урахуванням різниці виплаченої суми.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 26289647, вул.Грюнвальдська, 11, м.Івано-Франківськ, 76018) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за періоди з 01.09.2003 по 31.12.2005, з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ - 26289647, вул.Грюнвальдська, 11, м.Івано-Франківськ, 76018) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи індексацію відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянин втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.