Справа № 420/7051/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7051/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши у порядку письмового провадження, за наявними матеріалами, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про:

стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області 284801,40 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку, при відрахуванні зі штату суду за період з 04 грудня 2020 року по 29 березня 2021 року, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначив, що у порушення статті 116 Кодексу законів про працю України, Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області не було проведено з позивачем повного розрахунку під час відрахування ОСОБА_1 зі штату Тарутинського районного суду Одеської області.

На думку позивача, оскільки за рішенням суду доплата суддівської винагороди ОСОБА_1 за період квітня-серпня 2020 року була виплачена 30 березня 2021 року, у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області виник обов`язок виплати позивачеві середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 травня 2021 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року, вирішено продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

19 серпня 2021 року, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

16 вересня 2021 року, закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У судове засідання, призначене на 28 вересня 2021 року, особи, які беруть участь у розгляді справи - не з`явились. Про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно повідомлялись.

Через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду, від позивача (вх.№ЕП/26392/21 від 28.09.2021р.) та представника відповідача (вх.№ЕП/26178/21 від 27.09.2021р.) надійшли клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності.

Враховуючи положення частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом вирішено продовжити розгляд справи без участі сторін, у порядку письмового провадження.

У встановлений судом строк відповідач надав відзив (вх.№26945/21 від 26.05.2021р.) на позовну заяву (а.с.31-32).

Відзив обґрунтований наступним.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області зазначило, що виконало наказ Тарутинського районного суду Одеської області №30-ос/гс від 17 грудня 2020 року «Про відрахування зі штату Тарутинського районного суду Одеської області судді ОСОБА_1».

У грудні 2020 року позивачеві нарахована та виплачена компенсація за 74 календарних дні невикористаної відпустки у розмірі 202212,40 гривень. Інших виплат, наказом про відрахування ОСОБА_1 зі штату суду - не передбачалось.

У свою чергу, рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7426/20 від 12.10.2020 року, набрало законної сили - 12.02.2021 року, тобто після відрахування позивача зі штату суду.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області наголошувало, що підстави для застосування до нього відповідальності передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України - відсутні.

Від третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Наказом Тарутинського районного суду Одеської області №30-ос/гс від 17 грудня 2020 року, відраховано ОСОБА_1 зі штату Тарутинського районного суду Одеської області з 03 грудня 2020 року, у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідно до статті 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с.12-13).

Згідно витягу з розрахунково-платіжної відомості по Територіальному управлінню Державної судової адміністрації по судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 у грудні 2020 року останньому було нараховано та виплачено 215911,26 гривень (а.с.33).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7426/20 від 12 жовтня 2020 року (суддя Аракелян М.М.), залишеним без змін Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року, зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду судді Тарутинського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , на підставі статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді в розмірі 30 (тридцяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2020 року - 63060,00 гривень, та щомісячної доплати у розмірі 20% від посадового окладу - 12612 гривень, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року з урахуванням виплачених сум суддівської винагороди.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7426/20 від 12 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 12 лютого 2021 року, виконане Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області 30 березня 2021 року (а.с.16).

Вважаючи, що у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області виник обов`язок виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з дати звільнення по дату виконання рішення суду), позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд на час виникнення заявлених спірних правовідносин визначає Закон України №1402-VIII від 20.06.2020 року «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно частини 5 статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується, зокрема, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Відповідно до частин 1, 2 статті 146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів відповідно до Конституції України. Забезпечення функціонування судової влади передбачає: 1) окреме визначення у Державному бюджеті України видатків на утримання судів не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення правосуддя відповідно до закону; 2) законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування судів; 3) гарантування достатнього рівня соціального забезпечення суддів.

Згідно частини 4 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Відповідно до пункту 30 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», матеріали та рекомендації Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про обрання суддів безстроково, щодо яких на день набрання чинності цим Законом Верховною Радою України рішення не прийнято, направляються Верховною Радою України до Вищої ради правосуддя протягом десяти днів з дня набрання ним чинності. Вища рада правосуддя на своєму засіданні у пленарному складі вирішує питання щодо кожного судді про його призначення або відмову у призначенні з одночасним поверненням матеріалів Вищій кваліфікаційній комісії суддів України.

Рішення Вищої ради правосуддя про відмову у внесенні подання про призначення судді на посаду Президентові України є підставою припинення трудових відносин судді із відповідним судом на підставі статті 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Наказом Тарутинського районного суду Одеської області №30-ос/гс від 17 грудня 2020 року, відраховано ОСОБА_1 зі штату Тарутинського районного суду Одеської області з 03 грудня 2020 року, у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідно до статті 125 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (а.с.12-13).

У грудні 2020 року, з ОСОБА_1 проведено розрахунок при звільненні шляхом виплати позивачеві 215911,26 гривень відповідно до наказу суду (а.с.33).

Суд зауважує, що згідно частини 1 статті 3 Кодексу законів про працю України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Положення статей 117, 118 КЗпП України поширюють дію на відносини публічної служби, якщо інше не передбачене вимогами спеціального законодавства.

У свою чергу, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні суддів не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

Суд зазначає, що пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно з якою у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд зауважує, що метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року по справі №761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року по справі №821/1083/17, постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року по справі №400/2884/18, від 16 липня 2020 року по справі №812/1259/17, від 16 липня 2020 року по справі №825/1540/17, від 30 квітня 2020 року по справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року по справі № 808/610/18.

Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 року по справі №620/1982/19 зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

З аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що обов`язковими умовами настання для роботодавця відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України, є наявність факту не виплати у день звільнення працівникові усіх належних йому сум та наявність у цьому вини власника або уповноваженого ним органу.

У свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7426/20 від 12 жовтня 2020 року, яким зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду ОСОБА_1 за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, набрало законної сили - 12 лютого 2021 року, тобто після звільнення позивача та проведення з ним повного остаточного розрахунку.

Суд наголошує, що станом на день звільнення ОСОБА_1 , а саме відрахування його зі штату Тарутинського районного суду Одеської області з 03 грудня 2020 року, спору про розміри належних звільненому позивачеві сум - не існувало. З позовною заявою до суду про протиправність бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області щодо виплати належних сум при звільненні позивач - не звертався.

У свою чергу, рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7426/20 від 12 жовтня 2020 року неможливо розглядати у контексті спору про розміри належних звільненому працівникові сум, оскільки з вказаною позовною заявою ОСОБА_1 звернувся під час перебуванні на посаді судді Тарутинського районного суду Одеської області та вказаний спір не стосувався його звільнення.

Крім того, рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7426/20 від 12 жовтня 2020 року набрало законної сили після звільнення позивача та проведення з ним остаточного розрахунку, а тому, не може бути підставою для застосування до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Суд зазначає, що рішення суду стає обов`язковим до виконання після набрання ним законної сили, а тому, у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, станом на момент звільнення ОСОБА_1 , не було правових підстав для нарахування позивачеві інших сум, ніж були вказані у наказі Тарутинського районного суду Одеської області про відрахування ОСОБА_1 зі штату суду.

Враховуючи вищевикладене, оскільки Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Одеській області, як роботодавцем, проведено з ОСОБА_1 повний розрахунок усіх належних йому сум на момент звільнення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Достатніх доказів на спростування позиції відповідача, позивачем під час розгляду справи не надано.

Поміж іншим, суд зауважує, що питання про своєчасність/несвоєчасність виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/7426/20 від 12 жовтня 2020 року не є предметом розгляду даної адміністративної справи.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, м. Одеса, вул. Бабеля 2, ), третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова 1А, ) про стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області 284801,40 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку, при відрахуванні зі штату суду за період з 04 грудня 2020 року по 29 березня 2021 року, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Ярослава БАЛАН

.