Справа № 640/3256/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/3256/20 Суддя (судді) першої інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву», в якому просив:

- визнати бездіяльність відділу із соціально-гуманітарних питань державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» щодо не підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення ОСОБА_1 пенсії;

- зобов`язати відділ із соціально-гуманітарних питань державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» підготувати та подати до органів Пенсійного фонду України документи для призначення ОСОБА_1 пенсії з 01.01.2017.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно відмовив у складанні та поданні до Головного управління Пенсійного фонд України м. Києві документів для призначення пенсії, що порушує права позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане рішення та прийняти нове рішення, позовні вимоги - задовольнити.

Зазначена апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 15.04.2005 та судову практику Верховного Суду.

На думку апелянта, саме структурний підрозділ МВС України - Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» порушила його права, і саме він є належним відповідачем по справі.

У поясненнях до апеляційної скарги позивачем зазначено про те, що суд першої інстанції безпідставно не визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо не підготовки документів для призначення йому пенсії та незаконно не зобов`язав відповідача підготувати документи для призначення його пенсії з 01.01.2017.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що оскільки на дату звільнення позивача зі служби останній не досяг 45-річного віку, тому суд першої інстанції правомірно відмовив йому у задоволенні позовних вимог.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнений з посади старшого оперуповноваженого відділу карного розшуку Харківського районного управління 06.06.1995 в запас за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням). Вислуга років станом на 06.06.1995 складала 16 років 08 місяців 10 днів, що підтверджується витягом з наказу Управління внутрішніх справ м. Києва від 05.06.1995 № 260 л/с «По особовому складу».

25 вересня 2019 року позивач звернувся із заявою до ГУ МВС України в м. Києві в якій просив подати документи для оформлення йому пенсії.

Листом ГУ МВС України в м. Києві від 10.10.2019 № 1/1096-Пд повідомлено про те, що останній не є уповноваженим структурним підрозділом з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії.

У подальшому, 30.10.2019 позивач звернувся із заявою до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» щодо збору документів для призначення пенсії.

Листом Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» від 17.12.2019 № 33/31/1-219 повідомило про те, що відповідно до висновку затвердженого керівником управління роботи з персоналом ГУ МВС України у позивача відсутня вислуга, яка дає право на призначення пенсії.

Надалі, 08.01.2020 позивач повторно звернувся до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» за розрахунком по вислузі років.

Втім, листом Державна установа «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» від 09.01.2020 № 33/31/1-7 проінформувала, що наявна у позивача вислуга років не дає підстав в силу п. «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» для опрацювання питання призначення пенсії.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не оскаржується протиправність рішень, дій або бездіяльності відповідача в частині підготовки та направлення до структурного підрозділу МВС України документів щодо призначення пенсії, та не оскаржується розрахунок його вислуги років, що фактично і слугував підставою для відмови відділом в опрацюванні питання щодо призначення пенсії позивачу, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон № 2262-ХІІ).

Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

У відповідності до статті 8 Закону № 2262-ХІІ виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно п. «б» частини першої ст. 12 Закону №2262-XII, пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до п. «в» частини першої статті 50 Закону, пенсії відповідно до цього Закону призначаються: особам, які мають право на пенсію за цим Законом відповідно допункту «б» статті 12 цього Закону, - з наступного дня після звільнення зі служби.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звільнений з посади старшого оперуповноваженого відділу карного розшуку Харківського районного управління 06.06.1995 в запас за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням).

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.09.2018 № 760, затверджено Інструкцію про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань (далі - Наказ МВС № 760).

Пунктом 3 Розділу І Наказу МВС № 760, встановлено, що уповноважені структурні підрозділи - визначені МВС, ЦОВВ (Національна поліція України, Державна служба України з надзвичайних ситуацій, Адміністрація Державної прикордонної служби України) та Національною гвардією України структурні підрозділи, на які покладено функції з підготовки та подання до органів, які призначають пенсії, необхідних для призначення пенсій документів.

Наказом МВС України від 25.02.2019 № 129 «Про визначення в Міністерстві внутрішніх справ України уповноваженого структурного підрозділу з підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення (перерахунку) пенсій», таким уповноваженим органом визначено Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 23.12.2019 № 1088 «Про внесення змін до Структури апарату Міністерства внутрішніх справ України», Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України реорганізовано у Департамент персоналу МВС України.

Надалі, Міністерство внутрішніх справ України листом від 25.02.2019 № 2537/05/22-2019 «Про передачу функцій з питань пенсійного та соціального забезпечення колишніх працівників органів внутрішніх справ» повідомило ліквідаційні комісії ГУМВС, УМВС України в АРК, областях, містах Києві та Севастополі про те, що на виконання пунктів 31, 32, 33 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878, та з метою забезпечення своєчасного та якісного обслуговування пенсіонерів органів внутрішніх справ, відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25.09.2018 №787 «Про організаційно-штатні зміни у МВС» при територіальних медичних об`єднаннях Міністерства внутрішніх справ України по областях та місту Києву створені сектори із соціально-гуманітарних питань. До функцій вказаного сектору належить надання до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів щодо призначення (перерахунку) пенсій пенсіонерам ОВС.

З аналізу вищевикладеного вбачається, що до функцій відділу із соціально-гуманітарних питань належить лише направлення на розгляд до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів щодо призначення (перерахунку) пенсій пенсіонерам ОВС, з огляду на що, такий орган не уповноважений направляти до органів Пенсійного фонду України документів для призначення пенсії.

Оскільки до функцій сектора із соціально-гуманітарних питань належить лише направлення на розгляд до уповноваженого структурного підрозділу МВС матеріалів щодо призначення (перерахунку) пенсій пенсіонерам ОВС, з огляду на що, такий орган не уповноважений обчислювати вислугу років для призначення пенсії, та оформлювати документи для направлення їх до відповідно органу пенсійного фонду України для вирішення питання про призначення пенсії.

При цьому, позивачем не оскаржується протиправність рішень, дій або бездіяльності відповідача в частині підготовки та направлення до структурного підрозділу МВС України документів щодо призначення пенсії.

Крім того, позивачем не оскаржується розрахунок його вислуги років, що фактично і слугував підставою для відмови відділом в опрацюванні питання щодо призначення пенсії позивачу.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Отже, обов`язковою умовою звернення до суду передбачено наявність порушеного права, що, є самостійною підставою для відмови у позові, у разі відсутності такої умови.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не уповноважений на направлення до пенсійного органу документів для призначення пенсії, а лише опрацьовує документи отримані від осіб, які набули право на призначення пенсії та передає їх до уповноваженого структурного підрозділу МВС України, який в подальшому за наявності встановлених законом підстав направляє їх до пенсійного органу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції не враховано обов`язок у державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» направити запит позивача за належністю, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що предметом розгляду даного адміністративного спору є саме протиправність бездіяльності відділу із соціально-гуманітарних питань державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по місту Києву» щодо не підготовки та подання до органів Пенсійного фонду України документів для призначення ОСОБА_1 пенсії, а не відповідність дій державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» вимогам Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 287, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук