Справа № 640/26196/21
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

19 жовтня 2021 року м. Київ № 640/26196/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до Головного управління ДПС у Київській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5а, код ЄДР: 43141377), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.09.2017 № щодо застосування штрафу у розмірі 17000,00 грн. за порушення вимог ст. 11 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.09.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з вручення ухвали.

При цьому, залишаючи позовну заяву без руху, суддею була звернута увага позивача на те, що в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві не зазначено поштового індексу позивача, а також адреси електронної пошти позивача.

Було також зазначено про те, що з доданих до позовної заяви документів вбачається, що останні не засвідчені належним чином у визначеному законодавством порядку.

Крім зазначено, також підставою для залишення позовної заяви без руху було пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, передбаченого п. 56.19 ст. 56 ПК України, оскільки рішення ДПС України від 20.05.2021 № 11241/6/99-00-06-01-01-06 за результатами розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 14.09.2017 № було отримано позивачем 24.05.2021, що підтверджується конвертом направлення та відомостями із сайту АТ «Укрпошта» щодо пересилання поштових відправлень за № 490. Тоді як до суду з даним позовом позивач звернулася лише 15.09.2021.

При цьому, була звернута увага позивачки на те, що причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, є неповажними, оскільки у такій заяві позивачем не зазначено жодних поважних причин, які перешкоджали позивачу звернутися до суду у місячний строк з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду скарги.

Відтак, ухвалою судді, в порядку виконання обов`язку, визначеного ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивача було зобов`язано надати суду:

1) заяву із зазначенням поштового індексу позивача, а також адреси електронної пошти позивача;

2) заяву із зазначенням інших поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом із доказами поважності причин його пропуску;

3) оригінали або належним чином засвідчені копії доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача (питання засвідчення копій).

Вказана ухвала була надіслана на адресу позивача та отримана нею 06.10.2021, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за № 376.

13.10.2021 до суду від позивача надійшла заява про приєднання документів на виконання ухвали суду від 22.09.2021 до якої додано уточнений адміністративний позов, в якому зазначено поштовий індекс позивача, а також адресу електронної пошти позивача.

Крім того, надано належним чином засвідчені копії доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Тобто, вимоги ухвали суду в цій частині позивачем усунуто.

Також, позивачем на усунення недоліків позовної заяви надано суду заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з даним позовом, в якій в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначила, що предметом оскарження в межах заявленого позову є незаконне, необґрунтоване податкове повідомлення-рішення від 14.09.2017 № про нарахування штрафу в розмірі 17 000 грн. за реалізацію алкогольних напоїв без одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, яке вона не отримувала у передбачений законом спосіб і про існування якого вона не знала до грудня 2020 року.

При цьому, позивачка наголошує, що у своїй позовній заяві та у попередній заяві про поновлення пропущеного строку для звернення із заявою до суду вона зазначила хронологію подій та її звернень за захистом своїх прав в порядку досудового врегулювання спору та обставини, фактори, які унеможливлювали з точки зору її обізнаності про порушення її прав, звернутися своєчасно з позовною заявою до суду.

Додатково зазначає, що 18.12.2020 вона звернулася до Святошинської податкової інспекції, де знаходилася на обліку, з відповідною заявою про припинення ФОП та з заявою про списання недоїмки з ЄСВ, де їй повідомили в усній формі, що за нею рахується штраф в розмірі 17 000 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 14.09.2017 № , виписаного Головним управлінням ДФС у Київській області за реалізацію алкогольних напоїв без одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями. Вказане податкове повідомлення-рішення було виписано на підставі акту фактичної перевірки від 01.08.2017 в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Окрім того, додає, що відносно неї склали протокол про адміністративне правопорушення № 358 від 11.08.2017.

Однак, позивачка зазначає, що вона нічого про це не знала і почула вперше 22.12.2020, за результатами чого вона звернулася з письмовою заявою до ГУ ДПС у Київській області з проханням розібратися та скасувати накладений на неї штраф в розмірі 17 000,00 грн.

Додає, що 25.01.2021 за адресою свого проживання вона отримала відповідь з ГУ ДПС у Київській області від 20.01.2021, в якій ГУ ДПС у Київський області зазначило, що воно не наділені повноваженнями приймати рішення про скасування штрафних санкцій.

Пояснює, що надалі 02.02.2021 вона звернулася з письмовим клопотанням до Державної податкової служби України і окрім того, зверталася за захистом своїх прав до Міністерства фінансів України, з телефонувала до гарячої лінії Урядового порталу.

Наголошує, що вона не могла і не може збагнути чому вона повинна сплачувати штраф за те, до чого вона взагалі не має ніякого відношення, а тому і зверталася до різних установ. Пояснює, що скарга була зареєстрована 08.02.2021.

Звертає увагу, що розгляд її скарги тривав більше трьох місяців. 23.03.2021 вона отримала відповідь з ДПС України від 19.03.2021, в якій зазначено, що розгляд її скарги триває.

Однак, 25.05.2021 вона отримала з ДПС України рішення про відмову в задоволенні її скарги.

В той же час, позивачка зазначає, що з 25.05.2021 у зв`язку з шлунковою хворобою вона цілий місяць проходила лікування за призначенням лікаря.

При цьому додає, що як вона зазначала у позовній заяві, що з 21.05.2021 по 27.05.2021, перед закриттям ФОП проводилася позапланова перевірка її діяльності. За станом здоров`я вона не виходила з квартири, але за усним повідомленням від податківця жодних проблем, боргів, штрафів у неї за результатами перевірки немає.

Додає, що 02.07.2021 вона отримала за місцем свого проживання акт № 42074/Ж5/26- 15-07-09-03/ НОМЕР_2 від 27.05.2021 про результати документальної позапланової перевірки ФОП ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 11.12.2020, відповідно до якого, за твердженням позивача, не встановлено в перевіряємий період порушення нею Закону України від 02.03.2015 «Про ліцензування видів господарської діяльності», а також Закону України від 19.12.1995 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» і відсутнє посилання про наявність штрафу в розмірі 17 000 гри. При цьому, позивачка стверджує, що взагалі податківці встановили, що з 01.01.2017 по 11.12.2020 вона не здійснювала будь-яку діяльність, про що вона зазначала на початку своєї позовної заяви, а також встановили відсутність у неї будь-якого нерухомого та рухомого майна.

Відтак, позивачка робить висновок про те, що станом на 28.05.2021 (на дату складання акту перевірки № 42074/Ж5/26-15-07-09-03/ НОМЕР_2 ) та на дату отримання відповіді на її клопотання від 25.05.2021 податківці самі визнали, що у неї немає ніяких порушень та штрафів.

Позивачка зауважує, що згідно з законодавством України (ст. 264 ЦК України) передбачені випадки переривання перебігу строку позовної давності у зв`язку із вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Додає, що після отримання нею акту перевірки 02.07.2021 вона була впевнена, шо було відновлено її порушене право і податківці самі визнали необґрунтованість нарахування їй штрафу.

Проте стверджує, що станом на вересень місяць 2021 року в її електронному кабінеті є інформація про наявність недоїмки в розмірі 17 000,00 грн., що і зумовило звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відтак, позивачка просить суд поновити їй строк звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, викладені у заяві на усунення недоліків причини поважності пропуску строку на звернення до суду, є неповажними з огляду на наступне.

Так, ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним ч. 2 ст. 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними ч. 4 ст. 122 КАС України.

Разом з тим, відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Так, спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України.

З її змісту вбачається, що у платника податків є право розсуду в обранні адміністративного та/або судового порядку оскарження такого рішення після його отримання. Обрання платником податків в першу чергу адміністративного порядку оскарження рішення не виключає можливості надалі звернутися до суду з відповідним позовом, що визнається досудовим порядком вирішення спору. Водночас якщо після отримання рішення контролюючого органу платник податків звертається до суду з позовом, його право на адміністративне оскарження такого рішення втрачається.

Пунктом 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до п. 56.19 ст. 56 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Зі змісту п.п. 56.2, 56.3, 56.17 ст. 56, п. 57.3 ст. 57 ПК України вбачається, що процедура адміністративного оскарження податкового повідомлення-рішення розпочинається з дня подання скарги до контролюючого органу вищого рівня, яка засвідчує безпосередню незгоду платника з визначеними йому грошовими зобов`язаннями, і закінчується настанням однієї з подій, передбачених п. 56.17 ст. 56 ПК України. Строк для подачі первинної скарги за загальним правилом становить 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19 дійшов висновку про те, шо адміністративний позов, з урахуванням положень п. 56.19 ст. 56 ПК України, до суду може бути поданий у місячний строк з дня отримання платником податків рішення ДФС України про результати розгляду його скарги.

Як видно з матеріалів позовної заяви позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 14.09.2017 № щодо застосування штрафу у розмірі 17000,00 грн.

При цьому, позивачем до ДПС України була подана скарга на податкове повідомлення-рішення від 14.09.2017 № , однак рішенням ДПС України від 20.05.2021 № 11241/6/99-00-06-01-01-06 скаргу позивач, залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 14.09.2019 № , без змін.

Вказане рішення отримано позивачем 24.05.2021, що підтверджується конвертом направлення та відомостями із сайту АТ «Укрпошта» щодо пересилання поштових відправлень за № 490.

Натомість до суду з вказаним позовом позивачка звернулася лише 15.09.2021, тобто із значним пропуском місячного строку звернення до суду, передбаченого п. 56.19 ст. 56 ПК України.

При цьому, суддею приймаються до уваги ті обставини, що з 25.05.2021 у зв`язку з шлунковою хворобою вона цілий місяць проходила лікування за призначенням лікаря, однак суддя звертає увагу заявниці на те, що в порушення виконання вимог ч. 1 ст. 77 КАС України, позивачем не надано суду належних, у розумінні ст. 73 КАС України, доказів на підтвердження таких обставин. Наданий позивачем протокол Езофагогастродуоденоскопії від 25.05.2021 б/н безпосередньо не може свідчити про проходження позивачем лікування у період з 25.05.2021 протягом місяця, а лише засвідчує факт проходження медичного огляду у лікаря саме 25.05.2021 та не може свідчити про неможливість звернення до суду в місячний термін з моменту отримання рішення ДПС України за результатами розгляду скарги.

Разом з тим, навіть якщо і припустити, що у період з 25.05.2021 протягом місяця, тобто до 25.06.2021 позивачка перебувала на лікуванні і такі причини визначаються судом поважними, то починаючи з 26.06.2021 протягом місяця вона мала право звернутися до суду з даним позовом, тобто до 26.07.2021. Однак, слід звернути увагу на те, що з даним позовом вона звернулася лише 15.09.2021, тобто більше ніж через 3 (три) місяці з моменту отримання рішення ДПС України від 20.05.2021 № 11241/6/99-00-06-01-01-06 (дата отримання 25.05.2021) та більше ніж через 2 (два) місяці після закінчення лікування.

Проте суддя вкотре звертає увагу на відсутність в матеріалах позовної заяви доказів перебування позивачки на лікуванні протягом місяця, а також відсутні докази неможливості протягом місяця після закінчення лікування звернутися до суду з позовом щодо оскарження спірного рішення, а відтак відсутні поважні причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом.

Крім того, посилання позивачки у заяві про поновлення строку звернення до суду, наданої на усунення недоліків позовної заяви на те, що станом на 28.05.2021 (на дату складання акту перевірки № 42074/Ж5/26-15-07-09-03/293506701) та на дату отримання відповіді на її клопотання від 25.05.2021 податківці самі визнали, що у неї немає ніяких порушень та штрафів, а також те, що після отримання нею акту перевірки 02.07.2021 вона була впевнена, шо було відновлено її порушене право і податківці самі визнали необґрунтованість нарахування їй штрафу, не є поважними причинами пропуску строку звернення до суду, оскільки у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій або допущення бездіяльності і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії чи допущено бездіяльність.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суддя повторно звертає увагу позивача на те, що суддя поновлює процесуальні строки, лише у тому випадку, якщо визнає причини їх пропуску поважними. Однак, на час вирішення питання про відкриття провадження у справі за результатами ознайомлення судом з матеріалами позовної заяви та доданими до неї документами, а також із заявою про поновлення строку звернення до суду, судом не встановлено обставин наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Суддя акцентує увагу суду на те, що відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Так, Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Слід наголосити, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

Слід звернути увагу позивача на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 1 п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк. Позовна заява також повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищевказане, а також зважаючи на те, що причини пропуску строку на звернення до суду з даним позовом, що викладені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду, яка надана на усунення недоліків позовної заяви, є неповажними та беручи до уваги те, що матеріали позовної заяви не містять інших поважних причин пропуску строку звернення до суду, суддя приходить до висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись ст. 160, 169, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, яка надана на усунення недоліків позовної заяви, визнати неповажними.

Позовну заяву повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка подала позовну заяву. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України. Зважаючи на затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, апеляційні скарги в електронній формі подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя О.А. Кармазін