Справа № 420/14058/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66300, Одеська обл. м. Подільськ, вул. Соборна, 105) про визнання протиправним та скасування пункту рішення №2340-VІІІ та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду 09 серпня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66300, Одеська обл. м. Подільськ, вул. Соборна, 105), в якій позивач просив визнати протиправним та скасувати п. 5 рішення №2340-VІІІ "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства", в частині відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, у зв`язку з із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», наступним громадянам: 5.28. ОСОБА_1 ; та зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.06.2021 року про надання дозволу на розробку

проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України з урахуванням позиції суду.

А також позивач просив стягнути на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в сумі 5500 грн.

Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін у порядку ч. 5 ст. 262 КАС України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач 20.06.2021 року звернувся до Куяльницького сільського голови із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України за рахунок однієї із сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області кадастровий номер :01:002:0319-15, 3873 га, кадастровий номер :01:001:0430- 15, 8619 га; кадастровий номер :01:002:0440 - 16 га, кадастровий номер :01:002:03206 га за межами с. Мардарівка, Подільського району Одеської області, або за рахунок несформованої земельних ділянок, що передані у власність відповідача, додавши до заяви графічні матеріали, на яких позначено бажане розташування та розмір земельної ділянки, а також копію паспорту та ідентифікаційного коду.

Позивач зазначив, що відповідач 22.07.2021 року розглянув звернення позивача та прийняв рішення №2340-VІІІ, яким відмовив у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у зв`язку із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

Таким чином, позивач зазначив, що в оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що він запровадив тимчасовий мораторій на надання дозволу на розробку проектів землеустрою.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки воно не містить жодного законного обґрунтування (мотивації) на підтвердження того, з яких міркувань виходив відповідач при прийнятті його, не вказав посилання на відповідну норму закону, яка передбачає таку підставу для відмови, а викладені в ньому підстави не відповідають дійсності.

До суду 01 вересня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши, що Куяльницькою сільською радою Подільського району Одеської області прийнято рішення «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області» від 02.06.2021 року № 2261-УІІІ, яким надано дозвіл виконавчому комітету на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» та на час проведення інвентаризації вирішено зупинити відчуження в будь-який спосіб земельних ділянок, які інвентаризуються, крім передачі земельних ділянок на підставі торгів у формі аукціонів в оренду а також затверджень проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надання дозволу та затверджень проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під господарськими будівлями і дворами, нежитловими приміщеннями, виробничими комплексами, оформлення земельних ділянок, які рахуються в погосподарській книзі як людські городи.

Так, відповідач зазначив, що вказане рішення було прийнято з метою інвентаризації земельних ділянок, які не сформовані та реєстрації всіх земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також відповідач зазначив, що заяву позивача було винесено на розгляд комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування територій, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою, а потім і депутатському корпусу та було прийнято рішення «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 22.07.2021року № 2340-УІІІ у відповідності до вимог чинного законодавства.

Одночасно відповідач звернув увагу, що позивачем надано графічні матеріали у декількох копіях, декількох місцях та на різних кадастрових номерах, без позначення місця розташування однієї земельної ділянки. Відповідач зазначив, що сільська рада не наділена повноваженнями вибору земельної ділянки, а тільки надає дозвіл на земельну ділянку зазначену у клопотанні.

Позивачем подано відповідь на відзив (вхід. № ЕП/23499/21 від 02 вересня 2021 року), відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач не надав суду заперечення.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України,

що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 .

Так, суд встановив, що 21.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Куяльницької сільської ради із заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га. у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України, за рахунок однієї із сформованих земельних ділянок комунальної власності Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області кадастровий номер :01:002:0319-15, 3873 га, кадастровий номер :01:001:0430- 15, 8619 га; кадастровий номер :01:002:0440 - 16 га, кадастровий номер :01:002:03206 га за межами с. Мардарівка, Подільського району Одеської області, або за рахунок несформованої земельних ділянок, що передані у власність відповідача, додавши до заяви графічні матеріали, на яких позначено бажане розташування та розмір земельної ділянки, а також копію паспорту та ідентифікаційного коду.

Рішенням Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 22 липня 2021 року №2340-VІІІ «Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства" підпунктом 5.28. п.5 позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у зв`язку із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

Не погоджуючись із рішенням в частині, що стосується позивача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України.

Частиною 2 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Перевіряючи правомірність дій відповідача, відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Стаття 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 27.05.1997 №280/97-ВР встановлює повноваження для міських рад розглядати і вирішувати питання віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з п.п. «а», «б» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст.123 ЗК України, надання земельних ділянок державної, комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 цієї ж статті кодексу передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Так, суд встановив, що підставою для відмови у задоволенні клопотання позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства стало здійснення заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин».

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що Куяльницькою сільською радою Подільського району Одеської області прийнято рішення «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель Куяльницької сільської ради Поільського району Одеської області» від 02.06.2021 року № 2261-УІІІ, яке прийнято з метою інвентаризації земельних ділянок, які не сформовані та реєстрації всіх земельних ділянок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Однак, суд звертає увагу на те, що у заяві позивач, перш за все, просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою за рахунок сформованих земельних ділянок.

Тому, суд доходить висновку, що така підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є такою, що не відповідає дійсним обставинам у справі.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач послався на те, що позивачем надано графічні матеріали у декількох копіях, декількох місцях та на різних кадастрових номерах, без позначення місця розташування однієї земельної ділянки. Відповідач зазначив, що сільська рада не наділена повноваженнями вибору земельної ділянки, а тільки надає дозвіл на земельну ділянку зазначену у клопотанні.

Оцінюючи зазначені доводи відповідача суд виходить з такого.

Системний аналіз ст. 118 ЗК України доводить, що відмова у наданні дозволу має бути мотивована, зокрема невідповідність місця розташування земельної ділянки має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а.

Однак, підстави відмови у наданні дозволу, які наведені в оскаржуваному рішенні Куяльницької сільської ради не містять вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою із зазначенням конкретних підстав, а лише процитовано приписи ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Невмотивованість рішення свідчить про його протиправність.

Посилання відповідача на те, що у заяві позивача зазначено декілька місць розташування та надано графічні матеріали у декількох копіях, декількох місцях та на різних кадастрових номерах, без позначення місця розташування однієї земельної ділянки, судом відхиляються, оскільки Земельним кодексом України не передбачено обов`язку заявника подавати заяву лише із зазначенням місця розташування однієї земельної ділянки.

Земельним кодексом України передбачено право громадянина України на одержання безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, тобто однієї земельної ділянки.

Із заяви позивача від 21.06.2021 року чітко вбачається, що позивач просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення однієї земельної ділянки із перелічених у заяві.

Таким чином, суд доходить, що наведені підстави відповідачем для відмови у наданні дозволу є такими, що не відповідають приписам Земельного кодексу України, а тому суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення п. 5 рішення №2340-VІІІ "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства", в частині відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, у зв`язку з із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», наступним громадянам: 5.28. ОСОБА_1 є правомірними та належать задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 21.06.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України з урахуванням позиції суду, суд зазначає, що такі вимоги є правомірними та належать задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, приписами КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови.

Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано всі умови для прийняття такого рішення, оскільки суд встановив, що відповідач відмовив з підстав того, що відповідачем вживаються заходи інвентаризації несформованих земельних ділянок, в той час як позивач просив надати дозвіл перш за все серед сформованих земельних ділянок та додатково відповідачем зазначено, що у заяві перелічено декілька місць розташування земельної ділянки замість однієї земельної ділянки, що також визнано судом невірним з вищенаведених судом обставин.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідач по суті порушеного питання заяву позивача від 21.06.2021 року не розглянув, не перевірив всі перелічені позивачем варіанти бажаної земельної ділянки, а тому позовні вимоги позивача є правомірними та належать задоволенню шляхом зобов`язання Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області розглянути по суті заяву позивача з урахуванням висновків суду.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Також позивач подав заяву про стягнення судових витрат з відповідача, в якій просив стягнути на користь позивача судові витрати - сплату судового збору та за подання правничої допомоги в сумі 5500 грн.

До суду 01 вересня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат і витрат на правову допомогу, в якому відповідач заперечував проти заявленої суми витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що вона є не співмірною та не обґрунтованою, та вважав обґрунтованим відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 500 грн.

Розглянувши заяву позивача про стягнення витрат на правничу допомогу та заяву відповідача про зменшення суми зазначених витрат, суд дійшов такого висновку.

Так, згідно з ч.1,2 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, суд встановив та матеріалами справи підтверджено, що 20 червня 2021 року між адвокатом Опалько О.М. та Ткачуком О.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до п. 1.2 якого адвокат надає Замовнику консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останнього та представляє Замовника з усіма правами у всіх органах.

Відповідно до п. 3.1 Договору, за правову допомогу, передбачену п.п. 1, 2 Договору Замовник сплачує адвокату винагороду з розрахунку 50% прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» за одну годину роботи адвоката за час розрахунку.

Згідно з п. 4.1. цього договору, розмір оплати праці адвоката при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього Договору.

Відповідно до Додатку 1 до договору від 20.06.2021 р. попередній розрахунок сум судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести складає 5500,00 грн.

На підтвердження виконання вказаного договору адвокатом надано до суду акт виконаних робіт від 08.08.2021 року, згідно з яким "виконавець" надав, а "замовник" прийняв послуги на правову допомогу у формі:

Надання консультації, роз`яснення, підготовка графічних матеріалів, клопотання до Куяльницької сільської ради 1 година, вартістю 1000 грн.;

Вивчення судової практики, рішень суді з стороною Куяльницькою ОТГ, надання додаткової консультації та роз`яснення, 1 години 1000 грн.;

Вивчення рішення Куяльницької ОТГ про відмову у наданні дозволу, надання консультації, надання правової інформації замовнику, роз`яснення порядку оскарження тощо 1 годину вартістю 500,00 грн.;

підготовка позову та додатків до Одеського окружного адміністративного суду тривалістю 2 години вартістю - 1500,00 грн.;

Додаткова консультація замовника, складання акту виконаних робіт, заяви про відшкодування судових витрат надання роз`яснення стосовно подальших дій, підготовка та подання відповіді на відзив 2 години 1500 грн.

На підтвердження факту оплати наданих послуг надано квитанцію від 08.08.2021 року на суму 5500 грн.

Відповідач у клопотанні про зменшення розміру судових витрат посилався на те, що витрати не є співмірними з витраченим часом адвоката.

Оцінивши надані документи на підтвердження понесених витрат та заперечення відповідача, суд зазначає таке.

Згідно з ч.9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд доходить висновку, що вказана справа не відноситься до категорії складних, вже сформована судова практика з розгляду та вирішення таких справ, позов має немайновий характер, не є об`ємним, складається з двох позовних вимог.

Суд наголошує на тому, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Оцінивши наданий позивачем акт виконаних робіт з урахуванням категорії даної справи, конкретних обставин у цій справі, суд доходить висновку, що наведені у цьому опису витрати на проведену роботу не є неминучими та фактичними, з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Однак, суд звертає увагу, що надання таких послуг має бути необхідним.

Враховуючи вищевикладені висновки, суд вважає, що витрачений адвокатом час на надання консультації, роз`яснення, підготовка графічних матеріалів, клопотання до Куяльницької сільської ради 1 година, вартістю 1000 грн.; вивчення судової практики, рішень суді з стороною Куяльницькою ОТГ, надання додаткової консультації та роз`яснення, 1 години 1000 грн.; вивчення рішення Куяльницької ОТГ про відмову у наданні дозволу, надання консультації, надання правової інформації замовнику, роз`яснення порядку оскарження тощо 1 годину вартістю 500,00 грн. є фактично діями з підготовки позову та мають охоплюватися саме витратами на підготовку позову, тобто суд вважає, що ці дії не є неминучими, а тому у відшкодуванні таких витрат слід відмовити.

З таких самих підстав, суд доходить висновку, що не належать відшкодуванню витрати на додаткову консультацію замовника, складання акту виконаних робіт, заяви про відшкодування судових витрат надання роз`яснення стосовно подальших дій, 2 години 1500 грн.

Щодо витрат на підготовку позову та додатків до Одеського окружного адміністративного суду тривалістю 2 години вартістю - 1500,00 грн. та підготовку та подання відповіді на відзив 2 години 1500 грн., суд вважає, що такі витрати є фактичними та неминучими, але з урахуванням категорії даної справи, кількості застосованого законодавства, та доказів, на які позивач посилався, вони є завищеними за витраченим часом, а тому з урахуванням категорії даної справи, невеликої кількості застосованого законодавства та доказів по справі, належать зменшенню.

З урахуванням категорії даної справи, кількості застосованого законодавства, та доказів, на які позивач посилався, за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що фактичними та неминучими витратами на виконання цих робіт є сума 1500 грн., яка й належить відшкодуванню.

З огляду на те, що позов задоволено судовий збір належить стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66300, Одеська обл. м. Подільськ, вул. Соборна, 105) про визнання протиправним та скасування пункту рішення №2340-VІІІ та зобов`язання вчинити певні дії, -задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати пп. 5.28 п. 5 рішення №2340-VІІІ "Про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства", в частині відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, у зв`язку з із здійсненням заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення, та земельних ділянок, які перейшли до сільської ради на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», стосовно ОСОБА_1 .

Зобов`язати Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області (, місцезнаходження: 66300, Одеська обл. м. Подільськ, вул. Соборна, 105) розглянути по суті заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 21.06.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га. у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із п. "б" ч. 1 ст. 121 Земельного Кодексу України, з урахуванням висновків суду.

Заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення судових витрат, - задовольнити частково.

Стягнути з Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області (66300, Одеська область, м. Подільськ, вул. Соборна, 105; ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та суму витрат на правничу допомогу у розмірі 1500, 00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок).

В іншій частині заяви, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко