Справа № 300/4907/21
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. справа № 300/4907/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Белей Оксана Богданівна, до Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні статусу безробітної особи, скасування рішення, викладених інформаційним повідомленням у формі зауваження від 29.01.2021 і листом від 09.07.2021 за №2419-03/29-21, та зобов`язання надати статус безробітної особи за заявою від 28.01.2021, а також призначити виплату допомоги по безробіттю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Белей Оксана Богданівна, звернувся в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області (надалі по тексту також - відповідач, Центр зайнятості) про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні статусу безробітної особи, скасування рішення, викладених інформаційним повідомленням у формі зауваження від 29.01.2021 і листом від 09.07.2021 за №2419-03/29-21, та зобов`язання надати статус безробітної особи за заявою від 28.01.2021, а також призначити виплату допомоги по безробіттю.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем, в порушення вимог Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI від 05.07.2012 та положень Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 за №792, Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та призначення виплати допомоги по безробіттю в електронній формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2020 за №307, відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу безробітної особи за заявою від 28.01.2021, з необґрунтованим посиланням на необхідність подання ним довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або виходу з такого господарства. За доводами позивача, не будучи членом особистого селянського господарства, в онлайн режимі в січні 2021 року через Єдиний державний веб-портал електронних послуг "Дія" подав до відповідача заяви про надання статусу безробітного і заяви про призначення виплати допомоги по безробітному.

Єдиним державним веб-портал електронних послуг "Дія" підтверджено коректність заповнення заявки №7451 і №7451/2 на отримання статусу безробітного без проставлення відмітки про таке членство в особистому селянському господарстві у розділі "Відомості про статус безробітного". За наслідками розгляду таких заяв відповідач не прийняв ні рішення про надання статусу безробітного і призначення виплати допомоги по безробітному, ні відповідного рішення про відмову в наданні такого статусу. Центром зайнятості повідомленням у формі зауваження від 29.01.2021 інформувало позивача про необхідність подання довідки про припинення ведення особистого селянського господарства.

Разом з цим, 11.06.2021 позивач звернувся до радника міського голови Ярини Стойко із заявою про надання довідки щодо не перебування його членом особистого селянського господарства, так як не веде господарської діяльності у сфері сільського господарства. На коментовану заяву надано відповідь у формі листа від 15.06.2021 за №35/122-12/4, яким відмовлено у видачі довідки через перебування у власності позивача земельної ділянки розміром 0,5 га з цільовим призначенням "Для ведення сільського господарства". В подальшому реалізовуючи своє право на безоплатне сприяння у працевлаштуванні та отриманні допомоги по безробіттю, позивач звернувся до відповідача із заявою від 23.06.2021 про надання письмової відповіді щодо причин відмови у реєстрації в центрі зайнятості. У свою чергу, відповідач, за результатом розгляду звернення, надав відповідь у формі листа від 09.07.2021 за №2419-03/29-21, у якому зазначив причиною для відмови у реєстрації в статусі безробітного - ненадання довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або виходу з такого господарства.

За аргументами ОСОБА_1 . Центром зайнятості не доведено факт того, що позивач був членом особистого селянського господарства та отримував доходи від такої діяльності, а тому вимоги щодо подання такої довідки на позивача поширюватися не можуть. Водночас, незважаючи на неодноразові відвідування позивачем 23.06.2021 і 23.07.2021 Івано-Франківського міського центру зайнятості, відповідач не прийняв рішення про відмову у реєстрації в статусі безробітного та не ознайомив з таким позивача.

Окрім вказаного позивач ставить вимогу про відшкодування на його користь моральної шкоди в розмірі 8 500,00 гривень, у зв`язку із неправомірними діями відповідача. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.31).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на електронну адресу суду 22.09.2021, після чого на поштову адресу 24.09.2021, з відповідними письмовими доказами (а.с.49-97, 98-140). Відповідач не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Так, 28.01.2021 Івано-Франківський міський центр зайнятості через Єдиний державний веб-портал електронних послуг "Дія" отримав заяву про надання статусу безробітного ОСОБА_1 та заяву про призначення виплати допомоги по безробіттю із додатками. Відповідач розглянувши подані заяви виявив неякісні сканкопії окремих сторінок трудової книжки, у зв`язку з чим повернув документи заявнику. Позивач повторно подав коментовані заяви із долученням документів, за результатом розгляду яких відповідач виявив ненадання заявником довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства. Така обставина слугувала підставою для повернення документів позивачу на доопрацювання. Згідно пояснень відповідача, ОСОБА_1 не усунув зазначених зауважень Центру зайнятості, а тому заяви від 28.01.2021 про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю не розглядаються та не підлягають реєстрації. Таким чином відповідач стверджує про відсутність порушення права позивача на отримання статусу безробітного, оскільки йому не було відмовлено в реєстрації, а повернуто надані ним документи на доопрацювання. Внаслідок розгляду заяви позивача від 23.06.2021 Центр зайнятості роз`яснив позивачу про неможливість надання статусу безробітного, оскільки згідно листа Радника міського голови від 15.06.2021 за №35/122-12/4, останній є членом особистого селянського господарства, у власності якого є земельна ділянка для ведення сільського господарства. А відповідно до статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення, поряд з іншим, належать особи, які забезпечують себе роботою самостійно, у тому числі члени особистих селянських господарств. Попри вказане відповідач заперечив твердження позивача щодо відшкодування моральної шкоди, так як вважає правомірними дії Центру зайнятості у відношенні до ОСОБА_1 . Зважаючи на вказані обставини, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач, в свою чергу, 11.10.2021 подав суду (через канцелярію) відповідь на відзив (а.с.142-145), за змістом якого заперечив доводи відповідача, вказуючи на наступне. Насамперед позивач вважає неправомірними дії відповідача при розгляді його первинної заяви, оскільки Центром зайнятості не повідомлено про необхідність подання для отримання статусу безробітного членами особистого селянського господарства довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства. Про такі недоліки відповідач вказав вже при повторному зверненні. Окрім вказаного, на переконання ОСОБА_1 Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради, на співпрацю з яким вказує відповідач по особах, які звертаються в межах територіальної громади міста, зобов`язаний надавати інформацію щодо членства позивача в особистих селянських господарствах громадян, так як внаслідок адміністративної реформи населений пункт, в якому проживає позивач, увійшов до складу Івано-Франківської міської об`єднаної територіальної громади. При цьому позивач не повинен нести обов`язок щодо доказування факту не перебування у статусі особистого селянського господарства перед відповідачем. Також за доводами позивача, відповідач не зумів своєчасно, з дати звернення позивача через додаток "Дія", визначити його статус, як особи, яка шукає роботу та запропонувати роботу його за фахом із врахуванням рівня освіти. Саме у випадку своєчасної реєстрації позивача, як особи, яка шукає роботу, потенційні працедавці могли б запропонувати позивачу відповідну роботу. Вказані фактичні обставини, на думку ОСОБА_1 , підтверджують законність відшкодування відповідачем моральної шкоди, адже за умови вільної вакансії Центр зайнятості міг рекомендувати особу позивача у якості потенційного кваліфікованого працівника.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд ухвалою від 18.10.2021 звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання 07.09.2021 в суд позовної заяви.

Ухвалою суду від 18.10.2021 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін адміністративної справи №300/4907/21.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Виходячи із відомостей трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 останнім актуальним записом про трудову діяльність є запис за №8, у відповідності до якого ОСОБА_1 з 12.12.2008 звільнений з роботи за згодою сторін згідно пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (а.с.128-131).

З метою отримання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю, позивач 28.01.2021 за допомогою програмного засобу Єдиного державного веб-порталу електронних послуг "Дія" звернувся до Івано-Франківського міського центру зайнятості із заявами №7451 і №7451/2, до яких долучив копії документі (а.с.106-107, 108).

У зв`язку із поданням позивачем неякісних копій окремих сторінок трудової книжки, відповідач повернув документи ОСОБА_1 на доопрацювання (а.с.105, 113-115).

За наслідками усунення коментованих недоліків, позивач 28.01.2021 повторно подав до відповідача заяви №7451 і №7451/2 про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с.119-121, 122).

Втім такі заяви повернуті позивачу з причини ненадання останнім "довідки щодо членства в особистому селянському господарстві" (а.с.119).

18.02.2021 позивач звернувся до голови Івано-Франківської міської ради із заявою про його виведення із членів особистого селянського господарства, вилучення даних з обліку особистих селянських господарств та видачою відповідної довідки для центру зайнятості (а.с.16).

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради листом від 09.03.2021 за №В/3834 повідомив позивача про те, що Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради не веде обліку особистих селянських господарств села Підлужжя (а.с.17).

Позивач 11.06.2021 звернувся до радника міського голови із заявою, за змістом якої просив надати довідку про те, що він не являється членом особистого селянського господарства, оскільки не веде господарської діяльності у сфері сільського господарства (а.с.18).

Листом від 15.06.2021 за №35/122-12/4 ОСОБА_1 надано відповідь про неможливість видачі такої довідки, так як позивачу на праві власності належить земельна ділянка розміром 0,5 га з цільовим призначенням "Для ведення с/г", яка не передана в оренду чи користування іншій особі (а.с.19).

В подальшому позивач, реалізовуючи своє право на безоплатне сприяння у працевлаштуванні та отриманні допомоги по безробіттю, звернувся до Івано-Франківського міського центру зайнятості із заявою від 23.06.2021 про надання письмової відповіді щодо причин відмови у реєстрації в центрі зайнятості (а.с.20).

У свою чергу, відповідач за результатом розгляду звернення надав відповідь у формі листа від 09.07.2021 за №2419-03/29-21, у якому зазначив причину, яка слугувала відмовою у реєстрації в статусі безробітного - ненадання довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або виходу з такого господарства (а.с.21-22).

Позивач, вважаючи протиправним не прийняття з січня 2021 відповідного рішення про надання статусу безробітного, а останню відповідь Центру зайнятості протиправною відмовою у наданні йому статусу безробітної особи та у призначенні виплати допомоги по безробіттю, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття, визначає Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI від 05.07.2012 (надалі по тексту також - Закон №5067-VI).

Так, приписами частини 1 статті 4 Закону №5067-VI визначено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою.

Як визначено пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно положень частини 2 статті 43 Закону №5067-VI статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом пунктів 17, 18 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.09.2018 за №792 (надалі по тексту також - Порядок №792) для надання статусу безробітного особа, яка шукає роботу, подає заяву про надання статусу безробітного (у тому числі засобами електронної ідентифікації) до центру зайнятості, який обирає для обслуговування, пред`являє документи, зазначені в підпункті 1 пункту 4 цього Порядку, а також: трудову книжку (цивільно-правовий договір чи документ, який підтверджує припинення останнього виду зайнятості). Особа, яка втратила трудову книжку, пред`являє дублікат трудової книжки чи довідку архівної установи про прийняття та звільнення з роботи; документ про освіту або його дублікат (за наявності такого документа або дубліката); військово-обліковий документ для осіб, які звільнилися із строкової військової служби. Форма заяви про надання статусу безробітного затверджується Мінекономіки.

Крім документів, зазначених у пункті 17 цього Порядку, для отримання статусу безробітного подаються, поряд з іншим, членами особистого селянського господарства, для яких така робота була основною (крім осіб, які закінчили або припинили навчання у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти), звільнилися із строкової військової або альтернативної (невійськової) служби і вперше приймаються на роботу та звернулися для реєстрації до центру зайнятості протягом шести місяців з дня закінчення або припинення навчання чи звільнення із служби), - довідка про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства, видана сільською, селищною або міською радою за місцезнаходженням земельної ділянки.

Для цілей цього Порядку ведення особистого селянського господарства вважається основною роботою для члена такого господарства за умови, що протягом 12 місяців, які передували дню звернення до центру зайнятості, він провадив лише таку діяльність чи одночасно перебував у трудових відносинах або був зайнятим згідно із частиною першою статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" менше шести місяців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.04.2020 за №307 затверджено Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та призначення виплати допомоги по безробіттю в електронній формі (надалі по тексту також - Порядок №307).

Цей Порядок в силу вимог його пункту 1 визначає процедуру реєстрації, перереєстрації безробітних та призначення виплати допомоги по безробіттю за заявами в електронній формі (надалі по тексту також - електрона послуга) філією центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласного, Київського та Севастопольського міського центру зайнятості, а також міським, районним, міськрайонним центром зайнятості державної служби зайнятості (надалі по тексту також - центр зайнятості).

Згідно пунктів 4 і 7 Порядку №307 особа, яка шукає роботу, заповнює заяву про надання (поновлення) статусу безробітного та заяву про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю, які формуються, підписуються та подаються особою за допомогою програмних засобів Єдиного державного веб-порталу електронних послуг до центру зайнятості за формами, наведеними у додатках 1 і 2.

До заяви про надання (поновлення) статусу безробітного особа додає скановані копії (фотокопії) документів, передбачені пунктами 17-19 Порядку реєстрації. Документи не подаються у разі, коли отримання та підтвердження відомостей про такі документи здійснюється в порядку інформаційної взаємодії Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з електронними інформаційними ресурсами або інформаційними системами органів державної влади під час формування заяви.

Заява про надання (поновлення) статусу безробітного та заява про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю, сформовані, підписані та подані за допомогою програмного забезпечення Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, вважається отриманою та реєструється співробітником центру зайнятості у день її надходження, а у разі подання у неробочий час робочого дня, неробочий день, святковий або вихідний день - у перший робочий день, наступний за днем її подання.

Реєстрація заяви про надання (поновлення) статусу безробітного не здійснюється співробітником центру зайнятості у разі отримання та виявлення нерозбірливої сканованої копії (фотокопії) документа.

У такому разі в день отримання заяви про надання (поновлення) статусу безробітного співробітник центру зайнятості формує запит на уточнення поданих документів та надсилає його особі за допомогою програмних засобів Єдиного державного веб-порталу електронних послуг. До отримання уточнених документів, сформована та подана особою заява про надання (поновлення) статусу безробітного вважається повернутою та такою, що не підлягає реєстрації та розгляду.

Повертаючись до встановлених судом обставин справи, заяви ОСОБА_1 про надання статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю із додатками, подані 28.01.2021 до Центру зайнятості через Єдиний державний веб-портал електронних послуг, повернуті позивачу в той самий день у зв`язку з долученими неякісними сканкопіями окремих сторінок трудової книжки (а.с.105).

Така обставина підтверджується відповідачем та не заперечується позивачем.

Усунувши недоліки, які слугували підставою для повернення заяв з додатками, ОСОБА_1 повторно, в той же день, 28.01.2021 за допомогою програмного забезпечення звернувся до відповідача із коментованими заявами, втім такі 29.01.2021 були повернуті заявнику за причинами відсутності довідки щодо членства в особистому селянському господарстві (а.с.119).

Отож, виходячи із змісту положень Порядку №307, подані позивачем заяви не підлягали реєстрації у Центрі зайнятості, так як потребували долучення уточнених документів, а тому були повернуті без реєстрації.

В обох випадках, як свідчать копії наданих відповідачем документів, згідно яких мало місце повернення заяв позивача, оформлення такої дії здійснено у формі рішення. Однак, таким рішенням не відмовлено у наданні статусу безробітного і призначення допомоги, а повернуто заяви на доопрацювання.

В сукупності встановлених обставин є помилковими доводи позивача, що інформаційним повідомленням у формі зауваження від 29.01.2021 Центр зайнятості прийняв рішення про відмову в отриманні статусу безробітного. Відтак, в цій частині позовна вимога не підлягає до задоволення.

Матеріали справи засвідчують, що в подальшому, на заяву ОСОБА_1 від 23.06.2021, подану в паперовій формі із долученням копій звернення до радника міського голови і відповідні останнього, про повідомлення причини відмови у реєстрації в Центрі зайнятості, відповідачем надано відповідь від 09.07.2021 за №2419-03/29-21, згідно якої роз`яснено позивачу про необхідність подання довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства для можливості надання позивачу статусу безробітного (а.с.20, 21-22).

Як і в попередньому випадку коментований лист позивач вважає рішенням про відмову. Втім, варто відзначити, що звернення позивача від 23.06.2021 не містило вимоги про надання відповідного статусу і до нього не було долучено перелік документів, визначений пунктами 4, 17, 18 Порядку №307. Не містило звернення клопотання про долучення відповідних документів (звернення до радника міського голови і відповідні останнього про неможливість видачі довідки, за змістом порушеного питання) для продовження вирішення його заяви, поданої 28.01.2021.

У зв`язку із вказаним суд не може розцінювати лист-відповідь від 09.07.2021 за №2419-03/29-21 як рішення відповідача про відмову у наданні статусу безробітного.

Таким чином, у справі, що розглядається, предметом спору є доводи позивача про відмову, яку ОСОБА_1 вважає прийняту/оформлену Центром зайнятості у формі повідомлення від 29.01.2021 і листа-відповіді від 09.07.2021, в наданні статусу безробітного та призначення виплати допомоги по безробіттю. Як наслідок позивач вказує на необхідність в судовому порядку зобов`язати відповідача вчинити дії щодо надання статусу безробітного та призначити виплату по безробіттю, згідно поданої заяви від 28.01.2021.

Основними доводами позивача щодо протиправності дій Центру зайнятості стосовно не надання йому статусу безробітної особи, є не доведеність факту того, що він був членом особистого селянського господарства та отримував доходи від такої діяльності, а тому вимоги відповідача щодо подання такої довідки на позивача поширюватися не можуть.

Досліджуючи такі доводи ОСОБА_1 з огляду на норми законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини, суд вказує на наступне.

Відомості із листа-відповіді Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 15.06.2021 за №35/122-12/4 засвідчують обставину наявності у власності позивача земельної ділянки розміром 0,5 га за цільовим призначенням "для ведення селянського господарства", яка не передана в оренду чи у користування іншій особі (а.с.19).

Додатково, перебування у власності ОСОБА_1 земельної ділянки розміром 1 га (розмір частки 2/3) із кадастровим номером :01:001:0197 за цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства", яка знаходиться за адресою с. Підлужжя, Тисменицький район, Івано-Франківська область, засвідчується Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно отриманих судом на підставі Інформаційної довідки від 04.10.2021 за №277958132 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.150-153).

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Особисте селянське господарство, за змістом статті 1 Закону України "Про особисте селянське господарство" №742-IV від 15.05.2003 (надалі по тексту також - Закон №742-IV), це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.

Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.

Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності.

Відповідно до статті 3 Закону №742-IV його дія поширюється на фізичних осіб, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, особисте селянське господарство - це проведення господарської діяльності без створення юридичної особи. Тобто, це може бути як одна фізична особа, так і кілька фізичних осіб, що пов`язані сімейними або родинними відносинами, а також спільним проживанням, і мають земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Отож, якщо громадянин (або хтось із членів її сім`ї) має у власності або користуванні земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства - то вона вважається членом особистого селянського господарства.

Водночас в силу приписів статті 8 Закону України "Про особисте селянське господарство" члени особистих селянських господарств є особами, які забезпечують себе роботою самостійно і відповідно до Закону України "Про зайнятість населення" належать до зайнятого населення за умови, що робота в цьому господарстві для них є основною.

Статтею 11 Закону України "Про особисте селянське господарство" передбачено підстави припинення ведення особистого селянського господарства: рішення членів особистого селянського господарства про припинення його діяльності; якщо не залишилось жодного члена господарства або спадкоємця, який бажає продовжити його ведення; припинення прав на земельну ділянку згідно із Земельним кодексом України.

У разі припинення ведення особистого селянського господарства сільська, селищна, міська рада за місцем розташування земельної ділянки, наданої для цих цілей, вилучає його з обліку особистих селянських господарств.

Облік особистих селянських господарств здійснюють сільські, селищні, міські ради за місцем розташування земельної ділянки в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері статистики (абзац 2 статті 4 Закону №742-IV).

З метою встановлення кількості особистих селянських господарств та їхніх основних характеристик наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 14.04.2017 №572 затверджено Порядок обліку особистих селянських господарств сільськими, селищними та міськими радами (надалі по тексту також - Порядок №572).

Згідно пункту 3 Розділу І коментованого Порядку №572 облік особистих селянських господарств здійснюють сільські, селищні та міські ради за такими формами первинної облікової документації: формою №1 "Облікова картка об`єкта погосподарського обліку" (надалі по тексту також - форма №1) та формою №3 "Список осіб, яким надані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель міських поселень" (надалі по тексту також - форма №3), які затверджуються Державною службою статистики України.

У разі ведення громадянином особистого селянського господарства для його обліку у формах №1 і №3 зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи, якій була надана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площа земельної ділянки, яка належить цій особі або перебуває в її користуванні в межах сільської, селищної, міської ради, прізвище, ім`я, по батькові осіб, які разом з нею ведуть особисте селянське господарство, а також назва і дата документа, який засвідчує право власності або право користування цією земельною ділянкою. У випадках, передбачених статтею 11 Закону України "Про особисте селянське господарство", проставляється дата припинення ведення особистого селянського господарства. Крім того, у формі №3 зазначається адреса реєстрації місця проживання особи, якій надано земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства (пункт 5 Розділу І Порядку №572).

При цьому, як визначено пунктом 7 Розділу І Порядку №572, у разі рішення членів особистого селянського господарства про припинення його діяльності або якщо не залишилося жодного члена господарства або спадкоємця, який бажає продовжити його ведення, або в разі припинення прав на землю згідно із Земельним кодексом України сільські, селищні, міські ради за місцем розташування земельної ділянки, наданої для особистого селянського господарства, вилучають таке господарство з обліку особистих селянських господарств.

Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІІ Порядку №572 облік особистих селянських господарств та їх членів здійснюється у формі №1 "Облікова картка об`єкта погосподарського обліку" у розділі II "Список осіб, які ведуть особисте селянське господарство", який містить основні відомості про таких громадян. У графі "Відмітка про ведення особистого селянського господарства", що складається з двох частин "ведеться" і "припинено", для громадян, яким у встановленому законом порядку передано у власність або оренду ділянки для ведення особистого селянського господарства, а також осіб, які перебувають у сімейних чи родинних стосунках і спільно проживають з особою, якій надана земельна ділянка з відповідним цільовим призначенням, фіксується їхнє волевиявлення вести (брати участь, бути членом особистого селянського господарства) або припинити ведення особистого селянського господарства шляхом проставлення у відповідній частині графи підпису члена особистого селянського господарства із зазначенням дати.

У разі виявлення громадянином бажання припинити ведення особистого селянського господарства або повторно розпочати його ведення записи у графі "Відмітка про ведення особистого селянського господарства" проставляються відповідно до пунктів 1-3 розділу II цього Порядку.

За змістом пунктів 3, 4 розділу ІІІ Порядку №572 до форми №3 вносяться відомості про особу, якій надана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, та осіб, які разом з нею ведуть особисте селянське господарство.

Записи стосовно особи, якій надана земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, та осіб, які ведуть особисте селянське господарство разом з нею, засвідчуються підписом цієї особи.

Таким чином, особисте селянське господарство може складатись із одної особи (громадянина) або з членів однієї сім`ї, що спільно проживають і ведуть таке господарство, а членом особистого господарства може бути особа, яка здійснює господарську діяльність в особистому господарстві на відведеній для цієї мети земельній ділянці. При цьому, суд зазначає, що облік відомостей про участь особи в особистому селянському господарстві сільська, селищна, міська рада веде безпосередньо шляхом внесення інформації зі слів цієї особи або членів особистого селянського господарства.

Згідно долучених позивачем до матеріалів справи копій сторінок паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 28.04.1998 Тисменицьким РВ УМВС в Івано-Франківській області, місце реєстрації ОСОБА_1 з 08.05.1998 значиться с. Підлужжя (а.с.12). Вказана обставина не заперечується й позивачем, про що зазначено останнім у позовній заяві від 06.09.2021 (а.с.1).

Належна позивачу на праві власності земельна ділянка розміром 1 га (розмір частки 2/3) із кадастровим номером :01:001:0197 за цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства" знаходиться за місцем реєстрації ОСОБА_1 у селі Підлужжя Тисменицького району Івано-Франківської області, що також не заперечується останнім.

Відтак позивач, виходячи із приписів статті 3 Закону України "Про особисте селянське господарство", як особа, яка має у власності або користуванні земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та зареєстрована (проживає) за адресою знаходження такої земельної ділянки, автоматично вважається членом особистого селянського господарства.

В той же час, якщо людина зареєстрована за місцем розташування земельної ділянки, але не займається веденням господарської діяльності, вона має право вийти із членів особистого селянського господарства, шляхом подання заяви про її виключення з членів особистому селянському господарстві до відповідної ради.

У відмітці про припинення ведення особистого селянського господарства за правилами Порядку №572 проставляються дата та причина припинення ведення особистого селянського господарства відповідно до статті 11 Закону №742-IV. У цьому ж рядку для окремих осіб ставиться відмітка "вийшов/вийшла" про вихід із членів особистого селянського господарства.

Таким чином, у спірному випадку ОСОБА_1 вправі звернутись до уповноваженого органу місцевого самоврядування із відповідною заявою для отримання довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід із такого господарства, а не довідки про те, що позивач не являється членом такого господарства, як то визначив останній у зверненні від 11.06.2021 до радника міського голови Івано-Франківської об`єднаної територіальної громади (а.с.18).

Разом з тим, наближеним до коректного змісту вимог (про виведення з членів особистого селянського господарства і вилучення даних із обліку особистих селянських господарств) позивачем сформульовано у заяві від 18.02.2021 до міського голови Івано-Франківської об`єднаної територіальної громади (а.с.16). Однак, правомірність розгляду такого звернення вказаною посадовою особою місцевого самоврядування не є предметом оскарження у даній справі.

Суд не вбачає правових перешкод на реалізацію позивачем у встановленому порядку положень статті 11 Закону України "Про особисте селянське господарство" в частині припинення ведення особистого селянського господарства.

Відтак, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач звертався із заявою про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід із такого господарства.

У спірному випадку Цент зайнятості не може нести тягар відповідальності щодо правомірності і належність поведінки відповідного органу чи посадової особи місцевого самоврядування, яких законодавством уповноважено вирішувати питання, визначені в статті 11 Закону №742-IV, та які вправі видавати довідку за змістом і формою, яка визначена в підпункті 2 пункту 18 Порядку №792.

Повертаючись до надання оцінки дій відповідача щодо відмови позивачу у наданні статусу безробітного з підстав неподання ним до заяви довідки про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства, суд вважає за необхідне відзначити слідуюче.

Правомірність своїх дій Центр зайнятості аргументує положеннями пунктів 17, 18 Порядку №792, якими визначено обов`язок особи, яка є членом особистого селянського господарства, для якого така робота була основною, з метою отримання статусу безробітного подати, поряд з іншими документами, довідку про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства.

За змістом абзацу 2 пункту 18 Порядку №792 для цілей цього Порядку ведення особистого селянського господарства вважається основною роботою для члена такого господарства за умови, що протягом 12 місяців, які передували дню звернення до центру зайнятості, він провадив лише таку діяльність чи одночасно перебував у трудових відносинах або був зайнятим згідно із частиною першою статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" менше шести місяців.

Так, згідно записів у трудовій книжці позивача, ОСОБА_1 востаннє звільнений з роботи 12.12.2008 та після вказаної дати не був працевлаштований.

Будь-яких доказів перебування позивача у трудових відносинах протягом 12 місяців, які передували дню звернення до Центру зайнятості 28.01.2021, матеріали адміністративної справи не містять.

Відтак, беручи до уваги вимоги пункту 18 Порядку №792, та те, що ОСОБА_1 протягом 12 місяців, які передували дню звернення до Центру зайнятості, не перебував у трудових відносинах, підтверджених належними доказами, суд вважає обов`язком позивача для отримання статусу безробітного подати довідку про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства.

В частині аргументів позивача про те, що Департамент комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради зобов`язаний був надати Центру зайнятості інформацію щодо членства в особистих селянських господарствах, суд виходить із наступних мотивів.

Дійсно, внаслідок адміністративної реформи, після проведення в жовтні 2020 року місцевих виборів, сільська рада, на території якої розташована належна позивачу земельна ділянка і на території населеного пункту якого зареєстрований позивач, увійшла до складу Івано-Франківської міської об`єднаної території громади.

Втрім, така обставина не змінює змісту обов`язку позивача на подання необхідних документів саме позивачем.

По перше, у відповідності до підпункту 2 пункту 18 Порядку №792 довідку про припинення ведення особистого селянського господарства або вихід з такого господарства, виданої сільською, селищною або міською радою за місцезнаходженням земельної ділянки, подаються безпосередньо особою, яка звертається до територіального органу центу зайнятості для отримання статусу безробітного.

По друге, в силу вимог другого речення абзацу 2 пункту 4 Порядку №307 документи (особа, яка шукає роботу і звернулася із заявою про надання статусу безробітного) не подаються у разі, коли отримання та підтвердження відомостей про такі документи здійснюється в порядку інформаційної взаємодії Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з електронними інформаційними ресурсами або інформаційними системами органів державної влади під час формування заяви.

Як зазначено вище відповідний облік особистих селянських господарств здійснюють не органи державної влади, а сільські селищні, міські ради, які відносяться до органів місцевого самоврядування. Позивач не довів, що у спірному випадку Центр зайнятості (як орган державної влади) має технічну можливість інформаційної взаємодії Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з електронними інформаційними ресурсами Департаменту комунальних ресурсів Івано-Франківської міської ради.

По третє, Порядок №572 не передбачає вимоги ведення форми №1 "Облікова картка об`єкта погосподарського обліку" та форми №3 "Список осіб, яким надані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель міських поселень" виключно в електронній формі, що могло б забезпечити застосування вимог другого речення абзацу 2 пункту 4 Порядку №307.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, з приводу обов`язку відповідача, з дати звернення позивача із заявами від 28.01.2021, зареєструвати такі заяви та визначити статус особи, яка шукає роботу, оскільки у спірному випадку предметом розгляду даної справи є правомірність дій відповідача щодо надання позивачу статусу безробітної особи.

Окрім вище вказаного, суд, реалізовуючи закріплений частиною 4 статті 9 КАС України принцип офіційного з`ясування усіх обставин у справі, використовуючи публічні (загальнодоступні) дані відкритих реєстрів Міністерства юстиції України, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.10.2021 за №19, з`ясував, що позивач ОСОБА_1 з 29.01.2020 числиться як "керівник" та одночасно "голова комісії з припинення" Товариства з обмеженою відповідальністю "Робус-В" із присвоєним ідентифікаційним кодом юридичної особи 31889984 (а.с.154-161). ОСОБА_1 , серед інших, є учасником такого товариства, від якого в 2020 році отримав дивіденди в сумі 3 968,77 гривень (а.с.26).

Оцінка обставини перебування позивача станом на січні 2021 року (в період звернення до Центру зайнятості) в статусі "керівника" та одночасно "голови комісії з припинення" Товариства з обмеженою відповідальністю "Робус-В", в тому числі через призму приписів статті 4 Закону України "Про зайнятість населення", не надавалося відповідачем.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи в наданні ОСОБА_1 статусу безробітного діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, а тому такі дії Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області є правомірними.

Інші доводи та міркування позивача, викладені в обґрунтування позовних вимог не змінюють коментованого висновку суду.

З приводу позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 8 500,00 гривень, яка полягає у зусиллях для відновлення прав позивача, відвідування державних установ, зокрема, Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Івано-Франківського міського центру зайнятості Івано-Франківської області та Івано-Франківського окружного адміністративного суду, у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то суд, оцінивши аргументи позивача, вважає позов в цій частині таким, що не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначений в статті 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, за змістом положень частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Окрім того, правове регулювання відшкодування моральної шкоди в спірних правовідносинах здійснюється частиною 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Також суд враховує роз`яснення, надані у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 за №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Відтак, оцінивши і проаналізувавши викладені позивачем доводи, суд вказує на недоведеність позивачем того, що оскаржуваними діями (бездіяльністю) відповідача йому заподіяно моральну шкоду, а саме позивач не надав належних пояснень та будь-яких доказів того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.

В будь-якому випадку, зважаючи на висновок суду про необґрунтованість позову ОСОБА_1 в частині дій Центру зайнятості, вичинених на реалізацію владної управлінської функції при розгляді звернень від 28.01.2021, позовна вимога про стягнення моральної шкоди як наслідок таких дій є похідною, а отже такою, що також не підлягає до задоволення.

Решта доводів сторін висновків суду та рішення по суті спору не змінюють.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача та вказаних висновків суду, позивач не надав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вжив всіх заходів на з`ясування обставин, які мають значення для даної справи, в тому числі витребував додаткові докази з власної ініціативи (а.с.31).

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок про не обґрунтованість адміністративного позову в цілому, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат суд відзначає, що позивач, згідно ухвали суду від 18.10.2021 звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи.

Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаної правової норми свідчить, що основною умовою для стягнення судових витрат з іншої сторони на користь особи, є понесення таких витрат особою.

Суд не стягує з відповідача витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.

Окрім того, зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними судові витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу таких витрат.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач - Івано-Франківський міський центр зайнятості Івано-Франківської області (ідентифікаційний код юридичної особи 19390067), вул. Набережна Стефаника, 34 Б, м. Івано-Франківськ, 76010.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.