Справа № 480/7929/21
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року Справа № 480/7929/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/7929/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника, призначену на доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), виходячи з розміру 50% суддівської винагороди, зазначеної у довідці № 04-1610/21, померлого судді у відставці згідно з Законом України "Про судоустрій та статус суддів та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 03 серпня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснювати виплату перерахованої ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, виходячи з розміру 50% суддівської винагороди, зазначеної у довідці №04-1610/21, померлого судді у відставці згідно з Законом України "Про судоустрій та статус суддів", Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначеної на доньку ОСОБА_2 з 03 серпня 2021 року без обмеження її максимальним розміром.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як одержувач пенсії по втраті годувальника на доньку ОСОБА_2 за померлого чоловіка - суддю Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника. Проте, позивач зауважує, що її чоловік працював суддею Ковпаківського районного суду м. Суми, отримував суддівську винагороду та мав право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 № 1402 - VIII (далі - Закон № 1402 - VIII).

Зважаючи на зазначене, ОСОБА_1 звернулась із заявою від 03.08.2021 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, до якої додала довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 23.07.2021 № 04-1610/21 про суддівську винагороду ОСОБА_3 , судді Ковпаківського районного суду м. Суми, та просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника на його доньку, виходячи із 50 % розміру суддівської винагороди, визначеної у довідці № 04-1610/21, та враховуючи положення Закону № 1058-ІV. До того ж, просила здійснювати виплату пенсії без обмеження максимальним її розміром, оскільки Законом № 1402-VIII такі обмеження для суддів не передбачені.

У відповідь на заяву відповідач листом від 13.08.2021 № 6223-7761/4-02/8-1800/21 повідомив про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії по втраті годувальника згідно з довідкою № 04-1610/21 виходячи із 50 % розміру суддівської винагороди, враховуючи положення Закону № 1058- IV та повернув надану довідку. Крім того, зазначив, по Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачено призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, тому здійснити перерахунок у розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання померлого судді підстави відсутні.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинен визначатися виходячи з розміру суддівської винагороди, право на яку набув її померлий чоловік.

Ухвалою суду від 01.09.2020 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав, що відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України кваліфікується судом як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області як одержувач пенсії по втраті годувальника на доньку ОСОБА_2 за померлого чоловіка - суддю Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника.

03.08.2021 позивач звернулась до відповідача із заявою від 02.08.2021, в якій просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника, виходячи із розміру суддівської винагороди її чоловіка ОСОБА_3 , визначеної згідно із довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 23.07.2021 № 04-1610/21, що становить 142200,30 грн., та враховуючи норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо визначення розміру пенсії по втраті годувальника, а саме, у розмірі 50% суддівської винагороди. Виплату пенсії просила здійснювати без обмеження максимальним її розміром оскільки, Законом № 1402-VІІІ не передбачено такого обмеження (а.с. 10).

До вказаної заяви позивач додала довідку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 23.07.2021 № 04-1610/21 про суддівську винагороду ОСОБА_3 (а.с. 12).

Листом від 13.08.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повідомило позивача, що Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) визначає право особи на призначення пенсій у разі втрати годувальника за його нормами. Призначення пенсій, зокрема, у разі втрати годувальника осіб, які працювали на посадах суддів, визначав спеціальний Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ), який був чинним до 30.09.2016. З набранням чинності з 30.09.2016 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VІІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VІІІ), призначення пенсій по втраті годувальника не передбачено. Враховуючи зазначене вище, станом на дату смерті чоловіка позивача, 27.07.2019 чинними були норми Закону № 1402-VІІІ, які не передбачали призначення пенсій у разі втрати годувальника, саме тому була призначена пенсія у зв`язку із втратою годувальника за нормами Закону № 1058-ІV. Зважаючи на зазначене, для перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника, виходячи із розміру суддівської винагороди ОСОБА_3 , визначеної згідно із наданою позивачем довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 23.07.2021 № 04-610/21, та враховуючи норми Закону № 1058-ІV, щодо визначення розміру пенсії у зв`язку із втратою годувальника, у розмірі 50% суддівської винагороди, підстави відсутні. У зв`язку з цим, повернуто оригінал довідки, доданої позивачем до звернення (а.с. 11).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України кожному громадянину гарантоване право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як це визначено його преамбулою.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України та складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно зі ст.1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Як визначено п. 1 ч. 1 ст. 25 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням надаються, зокрема, такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення як пенсійне страхування у формі: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв`язку з втратою годувальника, крім передбачених пунктом 4 цієї статті; медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів; пенсія по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсія у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Згідно з положеннями ст. 26 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, смерть годувальника відноситься до страхових випадків, з настанням яких надаються матеріальне забезпечення та соціальні послуги забезпечення особам за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1)пенсія за віком; 2)пенсія по інвалідності; 3)пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього ж Закону, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Розділ V Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ст.ст. 36-39) присвячений пенсії у зв`язку з втратою годувальника в солідарній системі.

Так, як установлено абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1)чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2)діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3)чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 5 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, судді, який вийшов у відставку може виплачуватися або пенсія на умовах, визначених законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, в залежності від вибору останнього.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника. Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка призначається при звільненні судді у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення.

Окрім того, у цьому контексті суд також вважає за необхідне погодитися з доводами позивача про те, що встановлене державою матеріальне й соціальне забезпечення судді (пенсійне забезпечення та довічне грошове утримання судді) мають спільну мету та призначення й є однією з форм гарантій незалежності судді, що кореспондує ст.126 Конституції України.

Відповідно ж до норм чинного законодавства України (п.10 ч.5 ст.48, ч.1 ст.140 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), забезпечення незалежності судді досягається в тому числі у спосіб надання певних соціальних гарантій членам їх сімей.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність обмеження особи в праві отримувати пенсію у зв`язку з втратою годувальника через помилкову кваліфікацію органами Пенсійного фонду щомісячної грошової виплати (довічне грошове утримання судді у відставці), яка за своєю суттю, змістом і метою є тотожною до пенсійної виплати.

Суд зазначає, що відповідач, призначаючи ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника на доньку ОСОБА_2 , не врахував спеціального статусу годувальника - судді ОСОБА_3 й ту обставину, що він мав право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що позивач має право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника на доньку ОСОБА_2 , виходячи з розміру щомісячного довічного грошового утримання померлого судді у відставці ОСОБА_3 , обчисленої відповідно до ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, в розмірі 50 відсотків від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, обмеження максимального розміру такої пенсії не застосовуються, оскільки, відповідно до ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», воно встановлене для пенсії за віком.

Суд зауважує, що лист органу Пенсійного фонду, яким позивачу було відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника, не містить інших підстав для відмови, які би могли визнаватися законними, й відповідач не навів їх у ході розгляду цієї справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника на доньку ОСОБА_2 в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого ОСОБА_3 є протиправними, оскільки було порушене право позивача на перерахунок пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого ОСОБА_3 . У зв`язку з цим, слід зобов`язати відповідача провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника на доньку ОСОБА_2 з 03.08.2021 в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці померлого ОСОБА_3 .

Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача провести позивачу перерахунок та виплату пенсії у зв`язку з втратою годувальника на доньку ОСОБА_2 в розмірі 50% від суми суддівської винагороди судді ОСОБА_3 , зазначеної у довідці № 04-1610/21.

Так, суд зауважує, що поняття "суддівська винагорода" за своєю суттю кореспондує поняттю "заробітна плата", а поняття "довічне грошове утримання судді" - поняттю "пенсія".

Водночас, згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, а не у розмірі 50 відсотків заробітної плати померлого годувальника.

З огляду на викладене, позовні вимоги у вищевказаній частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, встановлюючи істину у справі, суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п.45 рішення в справі «Бочаров проти України», п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернулася позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч.2 ст.19 Основного Закону та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Беручи до уваги вищенаведене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови у здійсненні ОСОБА_1 з 03.08.2021 перерахунку пенсії по втраті годувальника, призначеної на доньку ОСОБА_2 , у розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого, виходячи з розміру суддівської винагороди померлого судді ОСОБА_3 , зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 23.07.2021 № 04-1610/21, згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити ОСОБА_1 з 03.08.2021 перерахунок пенсії по втраті годувальника, призначеної на доньку ОСОБА_2 , у розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого, виходячи з розміру суддівської винагороди померлого судді ОСОБА_3 , зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 23.07.2021 № 04-1610/21, згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснювати з 03.08.2021 виплату перерахованої ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, призначеної на доньку ОСОБА_2 , у розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, обчисленого, виходячи з розміру суддівської винагороди померлого судді ОСОБА_3 , зазначеної у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області від 23.07.2021 № 04-1610/21, згідно Закону України "Про судоустрій та статус суддів та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", без обмеження пенсії максимальним розміром.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ідентифікаційний код 21108013) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко