Справа № 953/16767/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 р.Справа № 953/16767/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.05.2021, головуючий суддя І інстанції: Божко Валентина Вікторівна, м. Харків, повний текст складено 25.05.21 року по справі № 953/16767/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції , Департаменту патрульної поліції

третя особа: Інспектор 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - лейтенант поліції Гамянін Олексій Миколайович

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції (надалі також відповідачі), третя особа Інспектор 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - лейтенант поліції Гамянін Олексій Миколайович, в якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3223387 від 02.10.2020, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.05.2021 позовну заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідачі та третя особа правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалися.

Всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Від імені представника позивача, ОСОБА_2 , 18.10.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, яке Другим апеляційним адміністративним судом залишено без розгляду, оскільки не скріплено кваліфікованим електронним підписом заявника.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 02.10.2020 Інспектором 3 батальйону 6 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції - лейтенантом поліції Гамяніним О. М. винесено постанову серії ЕАМ № 3223387 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту вказаної постанови від 02 жовтня 2020 року вбачається, що 02.10.2020 о 08-29 год у п. Травневе, траса М03, 448 км., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом рухався в населеному пункті зі швидкістю 85 км/год., чим перевищив установлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 35 км/год.; вказаним порушив п. 12.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TruCam ТС000755.

Скориставшись правом на оскарження постанови серії ЕАМ № 3223387 від 02.10.2020 у судовому порядку, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, доведена та підтверджується наданими відповідачем до суду доказами, у тому числі відеозаписом та фотознімком з приладу TruCam ТС000755.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року за № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 ПДР України визначені групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема, підпункт «ґ» вказує на інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з розділом 33 Правил, знак 5.11 «Початок населеного пункту» є інформаційно-вказівним знаком.

Знак вказує на найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Як встановлено пунктом 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Крім того, згідно з частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження вчинення позивачем адміністративного порушення відповідачами до відзиву на позовну заяву додано фотознімки з приладу TruCam ТС000755, скріншот з відеоматеріалу приладу TruСam та оптичні диски з місця події з відеофайлом (відеозапис з нагрудної камери поліцейського) та відеофайлом _pB000_1002_083629 (відеозапис з приладу TruСam) (а.с. 40-42).

Досліджуючи надані відповідачем докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ними підтверджується вчинення позивачем указаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Так, перевищення швидкості руху транспортного засобу Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000755) 02 жовтня 2020 року о 08 год. 36 хв. 29 сек. на А/ДМ 03 448 км.

На приладі TruCam зафіксовано місцезнаходження транспортного засобу позивача номерний знак НОМЕР_1 , на автодорозі АД М-03 448 км, ліміт швидкості 50 км/год, швидкість 85 км/год, що підтверджується фотознімком з приладу TruCam LTІ 20/20 серійний № ТС000755 та відеозаписом.

Як свідчать матеріали справи, в оскаржуваній постанові зазначено про те, що швидкість руху вимірювалася приладом Трукам № ТС000755.

Камера, з якої здійснювалася зйомка не є автоматичною камерою та використовувалася в "ручному" режимі.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі Українивід 02.11.2015 р. затверджений тип засобу вимірювання техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam, який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12".

Згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17314 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCАМ LTI 20/20 № ТС000755 відповідає вимогам, діапазон вимірювань швидкості - від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ± 2км/год. до 200 км/год.; ± 1 % в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.

Також, відповідно до листа Служби Автомобільних доріг у Харківській області від 14.06.2019 за № 1290/05 дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту» та Дорожній знак 4.46 «Кінець населеного пункту» розміщені на автомобільних дорогах М-03 Київ-Харків-Довжанський (на м.Ростов-на-Дону), М-18-Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, Р-78 Харків-Зміїв-Балаклія-Гороховатка.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про законність застосування відповідачем вимірювача TruCАМ LTI 20/20 ТС000755 в порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», а також про підтвердження вчинення позивачем порушення частини 1 статті 122 КУпАП України.

Надані суду відеозапис та фотознімок з приладу ТruCAM є допустимими доказами в розумінні ст. 74 КАС України.

Щодо посилання апелянта на лист Служби Автомобільних доріг у Харківській області від 19.06.2019 за № 2280/05, відповідно до якого дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», який розміщений на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, встановлено на 90 метрів довше ніж місце виявлення перевищення швидкості, колегія суддів зауважує на таке.

Листа Служби Автомобільних доріг у Харківській області з указаними реквізитами матеріали справи не містять.

В адміністративній справі наявний лист Служби Автомобільних доріг у Харківській області від 14.06.2019 за № 1290/05, згідно з яким надано інформацію щодо місць встановлення дорожніх знаків з адресною прив`язкою дорожніх знаків до населених пунктів. Разом з тим, вказаний лист та додатки до нього не містять інформації про те, що дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», котрий розміщений на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, встановлено на 90 метрів довше ніж місце виявлення перевищення швидкості.

Щодо самопредставництва Департаменту патрульної поліції, то колегія суддів зазначає, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо представництва юридичної особи Назаренко-Хамаєва Оксана Василівна діє у судах України без окремого доручення керівника з правами, що надані стороні, третій особі, з правом посвідчення копій документів, без права відмови, зміни відкликання визнання позову, відкликання та відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладання мирової угоди.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, доведена та підтверджується наданими відповідачами до суду доказами, а тому позовні вимоги щодо скасування постанови серії ЕАМ № 3223387 від 02.10.2020 задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Підстави позову, як і доводи апеляційної скарги, на які посилався позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, не спростовано останнім.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи позивача, оскільки судом досліджено всі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Враховуючи приписи статті 139 КАС України, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.05.2021 по справі № 953/16767/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк