Справа № 440/3970/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18 жовтня 2021 р. Справа № 440/3970/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення по адміністративній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 р. по справі № 440/3970/21
за позовом ОСОБА_1
до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради
про визнання відмови протиправною, забов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, в якому просив: визнати протиправною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної в м. Полтаві ради щодо продовження йому статусу особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов`язати Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради відновити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", з моменту відновлення статусу інваліда та зробити відповідний запис у посвідченні особи з інвалідністю внаслідок війни.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 р. відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.2021 р., прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі та просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.08.2021 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправною відмову Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради щодо продовження ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; зобов`язано Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про продовження статусу особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, з урахуванням висновків суду; в іншій частині позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якій, просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10215 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 4086 грн., а всього 14301 грн.

Відповідач подав до суду заперечення на заяву про ухвалення додатного судового рішення, в якій просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши заяву позивача про відшкодування на його користь витрат на професійну правничу допомогу, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (в подальшому - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 р. у справі № 810/3806/18, від 31.03.2020 р. у справі № 726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 р. у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 р. у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених ним при розгляді позовної заяви в суді першої інстанції подано лише ордер про надання правничої (правової) допомоги серії № 1035960 від 17.03.2021 р., договір про надання правової допомоги та представництва від 15.03.2021 р., вказаний представником позивача у якості додатку до позовної заяви в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, оскільки позивачем до суду не подано належних та допустимих доказів обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та понесених позивачем витрат, то відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на його користь витрат з оплати правової допомоги при розгляді позовної заяви в суді першої інстанції.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат з оплати правової допомоги, понесених позивачем при розгляду справи у суді апеляційної інстанції, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати правової допомоги подано наступні документи: ордер про надання правничої (правової допомоги) серії № 1046868 від 22.06.2021 р.; додаткову угоду № 2 від 22.06.2021 р. до Договору про надання правової допомоги та представництва від 15.03.2021 р., укладену між Адвокатським об`єднанням «ЮРИДИЧНИЙ АЛЬЯНС» в особі Книш С.І. та Пипенко П.С. щодо надання правової допомоги в Другому апеляційному адміністративному суді; акт № 2 про прийняття-передачу наданих послуг від 22.06.2021 р., згідно якого ОСОБА_2 виконано наступні послуги: побачення з клієнтом, на які витрачено 2 години; аналіз українського законодавства, на який витрачено 5 годин; аналіз рішень ЄСПЛ, на який витрачено 1 годину; аналіз рішень Верховного Суду, на який витрачено 2 години; аналіз судової практики, на який витрачено 2 години, загальна вартість наданих послуг становить 4086 грн.; прибутковий касовий ордер № 75 від 22.06.2021 р. на суму 4086 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підготовка до вказаної справи, яка розглянута в порядку письмового провадження не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає необхідним клопотання позивача про відшкодування на його користь витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції задовольнити частково в сумі 2000 гривень, оскільки у поданих документах не обґрунтовано заявлену представником позивача вартість послуг у сфері права в розмірі 4086 грн. із посиланням на первинні документи, цей розмір витрат на правничу допомогу не співмірний зі складністю справи та вказані в акті прийняття-передачі послуги не потребують значного часу та коштів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для ухвалення додаткової постанови та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 252, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення по адміністративній справі № 440/3970/21 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради витрати на професійну правничу допомогу в Другому апеляційному адміністративному суді в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.
Судді Жигилій С.П. Перцова Т.С.