Справа № 240/6599/21
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Житомир справа № 240/6599/21

категорія 109040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Романченка Є.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшов вказаний позов, у якому ОСОБА_1 просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області: № 0-0608 від 06.04.2018 року на суму 217 289,60 грн., № 0-0625 від 20.05.2019 року на суму 252 802,87 грн., № 0-0625 від 10.03.2020 року на суму 283 359,22 грн., № 2-0625 від 23.04.2019 року на суму 79 346,06 грн. та податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Житомирській області №3-0625 від 29.04.2020 року на суму 79 346,06 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що податкові-повідомлення рішення є протиправними, оскільки належний позивачу комплекс загальною площею 6265,1 кв.м не є об`єктом оподаткування в силу приписів підпункту «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Також зазначає, що контролюючий орган безпідставно застосував ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1% та невірно визначив базу оподаткування. В частині земельного податку посилається на необґрунтованість розрахунку податкового зобов`язання у зв`язку з неможливістю отримати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні 09.06.2021 р.

Головним управлінням ДФС у Житомирській області надано відзив на позов, у якому відповідач просив розглядати справу без його участі. Зазначає, що функції пов`язані з адмініструванням податків та зборів належить до повноважень Державної податкової служби України.

Головним управлінням ДПС у Житомирській області надано відзив на позов, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що належним відповідачем у справі виступає ГУ ДПС у Житомирській області як відокремлений підрозділ (код ЄДРПОУ ВП 44096781), оскільки є правонаступником майна, прав та обов`язків ГУ ДПС у Житомирській області (), яке в свою чергу є правонаступником ГУ ДФС у Житомирській області (). Зазначає, що розрахунки податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки проведено вірно, а позивач не звертався до контролюючого органу для проведення звірки. Підстави для застосування податкової пільги на підставі підпункту ж) пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України відсутні, оскільки позивач не є сільськогосподарським товаровиробником. В частині земельного податку зазначає, що податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими та такими, що прийняті у спосіб, що відповідає нормам чинного законодавства.

09.06.2021 підготовче засідання у справі відкладено на 07.07.2021 у зв`язку з клопотанням представника ГУ ДПС у Житомирській області про відкладення.

07.07.2021 протокольною ухвалою замінено відповідача Головне управління ДФС у Житомирській області на Головне управління ДПС у Житомирській області () та продовжено перерву до 09.08.2021.

09.08.2021 за результатами підготовчого засідання, судом, без виходу до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Розгляд справи по суті розпочато 26.08.2021.

В судових засіданнях 26.08.2021 та 16.09.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі посилаючись на досліджені докази та доводи викладені в позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових поясненнях. Представник ГУ ДПС у Житомирській області у судовому засіданні позов не визнала, просила суд позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на міркування наведені у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд, без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу про подальший розгляд справи в письмовому провадженні, яку занесено секретарем судового засідання до протоколу судового засідання.

Судом установлено, що 31.07.2009 р. ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. за реєстровим №6414, придбав комплекс по АДРЕСА_1 .

Об`єкт складався з будівель та споруд майнового комплексу:

- адміністративного будинку за планом земельної ділянки під літерою «А», цегляного, загальною площею 680,4 кв.м;

- теплиці за планом земельної ділянки під літерами «Д», «Е», з металевого каркасу, загальною площею 525,2 кв.м;

- кормокухні та забійного цеху за планом земельної ділянки під літерою «Ж», цегляної, загальної площею 257036 кв.м;

- водонапірної башні за планом земельної ділянки під літерою «И», цегляної, загальною площею 32,9 кв.м;

- овочевого павільйону за планом земельної ділянки під літерою «Н», з металевого каркасу;

- складу за планом земельної ділянки під літерою «Р», металевого, загальною площею 308,5 кв.м;

- гаражів за планом земельної ділянки під літерою «З», цегляних, загальною площею 380,1 кв.м;

- складів за планом земельної ділянки під літерою «М», цегляних, загальною площею 357,7 кв.м;

- холодильника за планом земельної ділянки під літерою «К», цегляного, загальною площею 1747,6 кв.м;

- приміщення №5 в блоці гаражів за планом земельної ділянки під літерою «З», цегляного, загальною площею 187,3 кв.м. Реєстраційний номер комплексу в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - 5675771, загальна площа - 6790,3 кв.м.

У 2019 та 2020 роках у власності позивача перебувала земельна ділянка площею 14,8215 га, кадастровий номер :02:001:0802 з цільовим призначенням: 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що випливає з Державного акта на право власності на земельну ділянку та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ГУ ДФС у Житомирській області прийняло наступні податкові повідомлення-рішення:

- № 0-0608 від 06.04.2018, яким визначено податкове зобов`язання за 2017 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 217 289,60 грн.;

- № 0-0625 від 20.05.2019, яким визначено податкове зобов`язання за 2018 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 252 802,87 грн.;

- № 0-0625 від 10.03.2020, яким визначено податкове зобов`язання за 2019 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 283 359,22 грн.;

- № 2-0625 від 23.04.2019, яким визначено податкове зобов`язання за 2019 рік зі сплати земельного податку у розмірі 79 346,06 грн.

29.04.2020 р. ГУ ДПС у Житомирській області прийняло податкове повідомлення-рішення щодо ОСОБА_1 за № 3-0625, яким визначено податкове зобов`язання за 2020 рік зі сплати земельного податку у розмірі 79 346,06 грн.

Вважаючи, що вказані податкові повідомлення-рішення є протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Перевіряючи податкові повідомлення - рішення на відповідність критеріям, установленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України проголошено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності до п. 6.1 ст. 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету або на єдиний рахунок, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

За змістом пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України одним із місцевих податків є податок на майно.

Елементи податку на майно визначені розділом XII Податкового кодексу України.

В силу приписів пп. 265.1.1, 265.1.3. п. 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та плати за землю.

Що стосується податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Статтею 266 ПК України регламентовано особливості справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За приписами підпунктів 266.1.1, 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено перелік нерухомого майна, які не є об`єктом оподаткування (підпункти «а» - «л»).

Позивач вважає, що належний йому об`єкт нерухомості відноситься до будівель сільськогосподарських товаровиробників, а тому, відповідно до приписів підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, не підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідач, в свою чергу, наполягає на відсутності у позивача права на означені пільги, оскільки, матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським товаровиробником.

Аналізуючи доводи сторін, а також встановлені обставини справи, суд зазначає наступне.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції чинній на момент застосування податковим органом) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (підкласи 1271.1-1271.9).

Цей клас включає підкласи:

1271.1 «Будівлі для тваринництва» (зокрема, товарні та племінні ферми великої рогатої худоби, свиноферми та свинофабрики, вівцеферми, кролівничі та звірівницькі ферми, кінні заводи, собачі розплідники);

1271.2 «Будівлі для птахівництва (зокрема, птахофабрики, та птахоферми, на підприємства по виробництву яєць та м`яса птиці, а також по вирощуванню гібридної птиці для товарних господарств і інкубаторно-птахівничі станції для виробництва добового молодняка птиці та інші);

1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» (зокрема, зерносховища), 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні» (зокрема, силоси);

1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства» (зокрема, підвали, винокурні, винні ємкості);

1271.6 «Будівлі тепличного господарства» (зокрема, теплиці, сільськогосподарські, парники, оранжереї, заводи кормових антибіотиків);

1271.7 «Будівлі рибного господарства» (зокрема, підприємства по переробці риби);

1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва» (зокрема, підприємства по переробці відходів тваринництва);

1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші» (зокрема, підприємства виробничо-технічного обслуговування, які включають: бази зберігання мінеральних добрив та пестицидів, сільськогосподарської техніки та запасних частин, підприємства по ремонту сільськогосподарських машин та транспорту, станції біологічного захисту рослин).

Правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Проте, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років», під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Крім того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції». Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Вирішуючи питання щодо наявності у позивача право на пільгу, передбачену пунктом «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, суд виходить з того, що матеріали справи не містять жодних доказів фактичного здійснення позивачем сільськогосподарської діяльності та використання безпосередньо у такій діяльності комплексу належних йому будівель. Тобто, позивач не підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника.

Що стосується доводів позивача про невірне визначення контролюючим органом бази оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпунктів 266.3.1., 266.3.2. пункту 266.3. статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Судом установлено, що 31.07.2009 р. ОСОБА_1 придбав комплекс загальною площею 6790,3 кв.м. З вказаної площі контролюючий орган розраховує позивачу податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Довідкою №61 від 20.01.2016 р. підтверджується, що теплиці літ «Д», «Е» загальною площею 525,2 кв.м станом на 20.01.2016 року знесені.

Згідно заяви від 02.02.2016 р., підпис на якій посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. за реєстровим №315, ОСОБА_1 відмовляється від реєстрації права власності на теплиці за планом земельної ділянки під літерами «Д», «Е», з металевого каркасу, загальною площею 525,2 кв.м, що входили до складу комплексу за адресою: АДРЕСА_1 та належали йому на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу комплексу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. 31.07.2009 року за реєстровим номером 6414, у зв`язку з тим, що зазначені об`єкти були знесені ним за власним рішенням з причин їх руйнації.

У відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №52675323 від 05.02.2016 р. площа належного позивачу комплексу становить 6265,1 кв.м.

Отже, при розрахунку податкового зобов`язання контролюючий орган невірно визначив базу оподаткування.

Що стосується доводів позивача про необхідність застосування ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 0%.

Відповідно до підпункту 12.4.1. пункту 12.4. статті 12 ПК України до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать встановлення ставок місцевих податків та зборів в межах ставок, визначених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 12.4.3. пункту 12.4. статті 12 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, щодо податків та зборів належать до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

За приписами підпункту 266.5.1 пункту 266.5. статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Законодавець визначив лише верхню межу ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому місцеві ради вправі визначати ставку податку в розмірі від 0 до 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Контролюючий орган нараховує податкове зобов`язання за ставкою 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, а позивач вважає, що слід застосовувати мінімальну ставку податку - 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

При визначені ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах суд враховує наступне.

Рішенням 17 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради Житомирського району від 07.12.2016 р. №665 «Про встановлення на території Тетерівської сільської ради місцевих податків та зборів на 2017 рік» встановлено місцеві податки і збори на 2017 рік, в тому числі податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Рішенням 20 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради Житомирської району від 26.01.2017 р. №770 «Про встановлення на території Тетерівської сільської ради місцевих податків та зборів на 2017 рік» встановлено місцеві податки і збори на території Тетерівської сільської ради Житомирського району місцеві податки і збори на 2017 рік та визнано таким, що втратило чинність Рішення 17 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 07.12.2016 р.

Відповідно до підпункту 12.3.4. пункту 12.3. статті 12 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Разом з тим, згідно пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 р. №1791-VIII установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Отже, приймаючи 26.01.2017 р. рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2017 рік, Тетерівська сільська рада діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до п. 5.3. Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (Додаток №2 до рішення №770 20 сесії 1 скликання від 26.01.2017 р. Тетерівської сільської ради) встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб - громадян (присадибних господарських будівель та спору для обслуговування житлового будинку) у розмірі 0 відсотків, фізичних осіб-підприємців у розмірі 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець 14.11.2001 р. та припинив підприємницьку діяльності 12.01.2012 р.

Вдруге позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець 21.08.2019 р. і є підприємцем до цього часу.

У 2017 році позивач не мав статуту фізичної особи-підприємця, тому в 2017 році належний йому комплекс має оподатковуватися за ставкою 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Суд не може погодитися з доводами відповідача про те, що зазначена у п. 5.3. Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ставка податку 0 відсотків стосується лише належної фізичній особі нежитлової нерухомості - присадибних господарських будівель та спору для обслуговування житлового будинку та не розповсюджується на нерухоме майно комерційного призначення.

По-перше, згідно підпункту «г» пункту 4.1. Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі її частка, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується на господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, сінники, що визначені абзацом е) підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України на всю площу у розмірі 100%.

По-друге, Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не містить окремого пункту щодо ставки податку на нерухоме майно комерційного призначення, що перебуває у власності фізичної особи.

Судом не встановлено правових підстав для нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в 2017 році за ставкою 1 відсоток на нежитлову нерухомість, що перебуває у власності фізичних осіб, які не мають статусу підприємця.

Рішенням 32 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 22.12.2017 р. №1146 «Про встановлення на території Тетерівської сільської ради місцевих податків та зборів на 2018 рік» встановлено місцеві податки і збори на 2018 рік.

Рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2018 рік прийнято після 15.07.2017 р., а тому не могло бути оприлюднено до 15 липня 2017 року.

Відповідно до підпункту 12.3.5. пункту 12.3. статті 12 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

За таких обставин податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2018 рік на території Тетерівської сільської ради має справлятися із застосуванням мінімальної ставки - 0 відсотків.

Рішенням 38 сесії 1 скликання Тетерівської сільської ради від 12.07.2018 р. №1351 «Про встановлення на території Тетерівської сільської ради місцевих податків та зборів на 2019 р.» встановлено місцеві податки і збори на 2019. Зміни до Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не вносилися, що не заперечується сторонами.

Як вже зазначалося вище, 21.08.2019 р. позивач зареєструвався як фізична особа-підприємець.

Тетерівська сільська рада визначила ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в залежності від наявності у фізичної особи статусу підприємця. Закон та Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не регулюють порядок обрахунку розміру податкового зобов`язання у році, коли фізична особа набула статусу підприємця.

Вказане питання не може бути вирішена за аналогією закону згідно приписів підпункту 266.8.1. пункту 266.8. статті 266 ПК України.

Верховний Суд у постанові від 11.03.2021 р. у справі №640/23179/19 зазначив, що відповідно до частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Таким чином, аналогія закону та аналогія права допускається для застосування адміністративним судом виключно з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та лише у випадку взагалі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини.

Водночас аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Практика Верховного Суду щодо помилковості застосування суб`єктами владних повноважень аналогії закону у випадку визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування сформована, зокрема, у постановах 17.02.2020 у справі № 826/1376/18 та від 14.08.2020 у справі № 820/432/17.

Відповідно до підпункту 4.1.4. пункту 4.1. ПК України Податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

У зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що у 2019 році слід застосовувати ставку податку 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати.

Що стосується земельного податку.

Відповідно до підпункту 269.1.1. пункту 269.1. статті 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Згідно підпункту 270.1.1. пункту 270.1. статті 270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За приписами пункту 271.1. статті 271 ПК України базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до пункту 286.1. статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 4 Порядку надання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткування, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2011 р. №1386, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача;

Мін`юст - про землевласників або землекористувачів, зокрема про найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), назву, номер та дату правовстановлюючого документа, кадастровий номер земельної ділянки, площу відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, дату державної реєстрації речового права, цільове призначення, місцезнаходження земельної ділянки (у разі наявності такої інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), розмір частки у праві спільної власності на земельну ділянку (у разі коли майно належить на праві спільної часткової власності), а також про об`єкти незавершеного будівництва.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запит ДФС та її територіальних органів надається відповідно до Порядку доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки, нотаріусів, адвокатів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2014 р. № 722 (Офіційний вісник України, 2015 р., № 2, ст. 31).

Відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

На заяву позивача про надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області листом від 28.12.2020 р. №97-6736/0-0.15-732/153-20 повідомило, що в зв`язку з тим, що вказана в запиті земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0802 розташована на території без визначеної економіко-планувальної зони, затвердженої у встановленому законодавством порядку Технічною документацією з нормативної грошової оцінки земель села Тетерівка, Тетерівської сільської ради.

Контролюючий орган не надав витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0802, який міг бути використаний для розрахунку земельного податку.

Визначення бази оподаткування земельним податком за іншими даними, ніж нормативна грошова оцінка земельних ділянок, що оформлена як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, суперечить закону.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивач не надав контролюючому органу документи для проведення звірки та перерахунку податкового зобов`язання. Подання платником податків документів контролюючому органу для проведення звірки є його правом, а не обов`язком.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 згаданого Кодексу).

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч 1,2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на сукупність викладених обставин, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір у сумі 9350,52 грн необхідно відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у Житомирській області.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області та Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Житомирській області:

- № 0-0608 від 06.04.2018 року на суму 217 289,60 грн.,

- № 0-0625 від 20.05.2019 року на суму 252 802,87 грн.,

- № 0-0625 від 10.03.2020 року на суму 283 359,22 грн.,

- № 2-0625 від 23.04.2019 року на суму 79 346,06 грн.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Житомирській області № 3-0625 від 29.04.2020 року на суму 79 346,06 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 9350,52грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Ю. Романченко