Справа № 320/3265/21
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №320/3265/21 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Грибан І.О.,

Парінова А.Б.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Житлово-Експлуатаційної контори Баришівської селищної ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції України до Житлово-Експлуатаційної контори Баришівської селищної ради про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Державна екологічна інспекція України звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Житлово-Експлуатаційної контори Баришівської селищної ради, в якому просила суд зупинити виконання робіт, надання послуг із видалення та захоронення відходів до усунення порушень, виявлених в акті перевірки від 01.02.2021 №4.2-19/3, до моменту отримання позивачем повідомлення від відповідача про усунення ним усіх встановлених порушень за підтвердженням згідно результатів здійснення заходу державного нагляду (контролю).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ЖЕК Баришівської селищної ради вважає, що поспішність призначення та проведення органом державного нагляду (контролю) перевірки наводить на сумніви щодо достовірності звернення, яке стало підґрунтям для проведення перевірки. Відповідач вважає, що позивач фізично не міг перевірити підстави звернення ОСОБА_1 від 18.01.2021 до моменту видання наказу про проведення перевірки (19.01.2021), зважаючи на те, що до такого звернення не додано жодного документа чи їх копій, що підтверджують про порушення, що спричинило шкоду його правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави.

Відповідач вважає, що дійсною підставою перевірки став лист слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області №51/12-634 від 26.01.2021, зареєстрований Держекоінспекцією України за вх.№489/21 від 27.01.2021. Згідно цього листа, слідче управління ГУ СБУ у м. Києві та Київській області в доповнення до вих.№51/12-235 від 14.01.21 направив копії документів щодо полігону твердих побутових відходів, що експлуатується ЖЕК Баришівської селищної ради.

Також, відповідач вважає, що відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» повноваження щодо проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) на підставі звернення фізичної особи може здійснюватися виключно територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), а позивач є центральним органом виконавчої влади, що позбавляє його проводити перевірки безпосередньо.

Відповідач зауважує, що згідно з додатком до наказу позивача від 19.01.2021 №18 до складу комісії з проведення позапланової перевірки включено таких осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Однак в акті перевірки від 01.02.2021 №4.2-19/3 зазначено про те, що перевірку здійснили всього дві посадові особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в акті не зазначається, підпису свого на ньому не ставив.

19.10.2021 до Шостого апеляційного адміністративного надійшов відзив на апеляційну скаргу вх.№41497 та вх.№41497, в якому позивач просить залишити таку без задоволення, а оспорюване рішення - без змін. Позивач наголошує, що ним не було допущено порушень під час призначення та проведення перевірки, крім того така проводилась на підставі законів України та звернення громадянина, та в межах повноважень. Також позивач не заперечує, що дійсно приймав участь у слідчих діях 20.01.2021 разом з ГУ СБУ у м. Києві та Київської області. Також позивач клопоче про проведення розгляду даної справи за участі Державної екологічної інспекції України.

Керуючись частинами 1 та 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу Держекоінспекції України від 19.01.2021 №18 «Про проведення позапланової перевірки», направлення №5 від 19.01.2021, та звернення гр. ОСОБА_1 б/н від 18.01.2021, позивачем здійснено позапланову перевірку об`єкта поводження з відходами ЖЕК Баришівської селищної ради за адресою: пров. Банний, 3, смт. Баришівка, Баришівський р-н, Київська обл., 07500, .

Відповідно до КВЕД - 39.00 та 81.22 відповідач провадить вид господарської діяльності «Інша діяльність щодо поводження з відходами» та «Інші види діяльності із прибирання будинків і промислових відходів».

За результатами позапланової перевірки складено Акт від 01.02.2021 №4.2-19/3 в ході якого виявлено, що ЖЕК Баришівської селищної ради порушує вимоги природоохоронного законодавства, а саме:

- відсутній висновок з оцінки впливу на довкілля або висновок державної екологічної експертизи на діяльність з утилізації, видалення та захоронення побутових відходів на території Баришівської селищної ради під розміщення сміттєзвалища площею;

- викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від неорганізованого стаціонарного джерела, а саме місця видалення та захоронення відходів на земельній ділянці площею 5,8 га. за кадастровим номером :01:139:1000 на території Баришівської ради, здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, з порушенням частин 5 та 6 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»;

- не визначаються склад і властивості відходів, що утворюються;

- не представленні данні щодо первинного поточного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються;

- не представленні данні щодо здійснення організаційних, науково-технічних та технологічних заходів для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншім споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів;

- не забезпечено за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації;

- здійснюється захоронення змішаних побутових відходів, будівельних, та небезпечних відходів (автомобільні шини), чим допускається змішування відходів;

- допускається зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах;

- не здійснюється контроль за станом місць чи об`єктів розміщення власних відходів;

- не надано місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, уповноваженим органам виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища інформацію про відходи та пов`язану з ними діяльність, у тому числі про випадки несанкціонованого попадання відходів у навколишнє природне середовище та вжиті щодо цього заходи, крім того, на вищезазначеній земельної ділянці, здійснює захоронення змішаних побутових відходів, будівельних, та небезпечних відходів в тому числі автомобільні шини;

- не призначено відповідальних осіб у сфері поводження з відходами;

- не забезпечується професійна підготовка, підвищення кваліфікації та проведення атестації фахівців у сфері поводження з відходами;

- відсутній дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, якщо їхня діяльність призводить до утворення відходів, для яких Пзув перевищує 1000;

- не представлений спеціальний паспорт на кожне місце чи об`єкт зберігання або видалення відходів;

- не ведеться Паспорт місця видалення відходів затверджений та погоджений відповідно до Порядків №2034 та №1216;

- не представлені дані щодо подання статистичної звітності про відходи;

- не представлені дані щодо складання реєстрових карт об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів;

- не забезпечено приймання та утилізація використаних пакувальних матеріалів і тари, в якій знаходилася продукція підприємств, установ та організацій, а також не забезпечено укладення угоди з відповідними організаціями на їх збирання та утилізацію;

- не ведеться облік відходів та пакувальних матеріалів і тари за формою 1-ВТ;

- не забезпечується захист земель від забруднення, засмічення, а саме: здійснюється захоронення змішаних побутових відходів, будівельних, та небезпечних відходів (автомобільні шини) на земельної ділянці (кадастровий номер :01:139:1000). При фактичному обстеженні території сміттєзвалища та інформації наданої листом ГУ СБУ ум. Києві та Київської області від 26.01.2021 №51/12-634 встановлено: площа сміттєзвалища в межах земельної ділянки за кадастровий номер :01:139:1000, 4,4813 га.; площа сміттєзвалища на невідведених у власність або користування землях, 0,7813 га.; площа сміттєзвалища па інших землях, 5,7626 га. Тобто загальна площа сміттєзвалища де здійснюється видалення та захоронення побутових, будівельних та небезпечних відходів (автомобільні шипи) складає - 11,0252 га;

- не уживаються заходи щодо запобігання негативного і екологічно безпечного впливу на земельній ділянки та ліквідацію наслідків такого впливу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, займаючись господарською діяльністю, здійснюючи операції у сфері поводження з відходами, не дотримується встановлених вимог природоохоронного законодавства, чим може негативно впливати на навколишнє середовища.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Щодо клопотання відповідача від 04.10.2021 вх.№39016 про розгляд справи за його участі та аналогічного клопотання позивача, яке міститься у відзиві на апеляційну скаргу від 19.10.2021 вх.№41497, колегія суддів зазначає наступне.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ЖЕК Баришівської селищної ради на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.07.2021 та призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 20.10.2021.

За приписами п. 7 ч. 1 ст. 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: вирішує питання про можливість письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Згідно з ч. 2 ст. 311 КАС України якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

У той же час, у апеляційній скарзі та заявленому клопотанні не наведено жодних доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Дослідивши клопотання представника відповідача, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, беручи до уваги приписи КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа підлягає розгляду в суді апеляційної інстанції в порядку письмового провадження, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Баришівської селищної ради Київської області №196 від 03.12.2019 визначено виконавця послуг з приймання та утилізації твердих побутових відходів на сміттєзвалище твердих побутових відходів в смт. Баришівка Житлово-експлуатаційну контору Баришівської селищної ради.

Рішенням Баришівської селищної ради від 31.01.2019 №52-04-07 затверджено Статут житлово-експлуатаційної контори Баришівської селищної ради () та визначено обов`язки щодо виконання робіт по збору, вивозу та утилізації твердих побутових відходів та грубого сміття від населення, підприємств і організацій незалежно від їх форми власності.

Відповідно до договорів №25 від 24.02.2020 та №196 від 23.11.2020 між Баришівською селищною радою та ЖЕК Баришівської селищної ради укладено договір на закупівлю послуг з утилізації/видалення сміття та поводження зі сміттям (вивезення та захоронення твердих побутових відходів з місця загального користування на території Баришівської селищної ради в адміністративних межах об`єднаної території громад) № закупівлі UА -2020-02012-000765-b. Втім, зазначеними договорами не визначено конкретного місця видалення та захоронення побутових відходів. Актом виконаних робіт №8 про вивезення та захоронення відходів на території селищної ради з місць загального користування за грудень 2020 року встановлено, що надані послуги з вивезення твердих побутових відходів об`ємом 1 305,81 м3 здійснено на загальну суму 114 342,27 грн.

Довідкою ЖЕК Баришівської селищної ради №8 від 21.01.2021 надано звіт про накопичення твердих побутових відходів на полігоні ТПВ Баришівської селищної ради за грудень 2019 року - 475,2 тони, та за 2020 рік - 9 161,18375 тон.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про відходи» від 05.03.1998 №187/98-ВР (далі - Закон №187/98-ВР), утилізація відходів - це використання відходів як вторинних матеріальних чи енергетичних ресурсів.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що зі Статуту ЖЕК Баришівської селищної ради та Рішення про визначення виконавця послуг №196 від 03.12.2019, відповідач має зобов`язання утилізувати відходи, однак відповідно до Договорів на закупівлю послуг, здійснюється захоронення відходів без проведення будь-яких операцій з оброблення (перероблення) відходів, отже вказане підтверджує факт засмічення території та земельної ділянки.

Як вбачається з Акту від 01.02.2021 №4.2-19/3 під час огляду сміттєзвалища встановлено, що сміттєвоз марки МАЗ державний знак НОМЕР_1 здійснив видалення та захоронення побутових відходів в межах земельної ділянки за кадастровим номером :01:139:1000.

Крім того, позивачем встановлено, що у відповідача відсутній висновок з оцінки впливу на довкілля або висновок державної екологічної експертизи на діяльність з утилізації, видалення та захоронення побутових відходів на території Баришівської селищної ради під розміщення сміттєзвалища.

Стаття 1 Закону №187/98-ВР надає наступні визначення:

- побутові відходи - відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення;

- небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» від 23.05.2017 №2059-VIII (далі - Закон №2059-VIII) операції у сфері поводження з небезпечними відходами (зберігання, видалення і захоронення), відносяться до першої категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля.

Відповідно до пп. 11 ч. 3 ст. 3 Закону №2059-VIII діяльність з утилізації, видалення, оброблення, знешкодження, захоронення побутових відходів, відноситься до другої категорії видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля, підлягають оцінці впливу на довкілля.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про екологічну експертизу» від 09.02.1995 №45/95-ВР (на період дії закону з 09.02.1995 по 23.05.2017), екологічній експертизі підлягали також діючі об`єкти та комплекси, що мають значний негативний вплив на стан навколишнього природного середовища.

Керуючись частинами 4 та 6 ст. 3 Закону №2059-VIII забороняється розпочинати провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планованої діяльності.

Забороняється провадження господарської діяльності, експлуатація об`єктів, інші втручання в природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, якщо не забезпечено в повному обсязі додержання екологічних умов, передбачених у висновку з оцінки впливу на довкілля, рішенні про провадження планованої діяльності та проектах будівництва, розширення, перепрофілювання, ліквідації (демонтажу) об`єктів, інших втручань у природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, а також змін у цій діяльності або подовження строків її провадження.

Законом України «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності» від 19.05.2011 №3392-VІ затверджено Перелік таких документів (далі - Закон №3392-VІ). Зокрема, п. 4 вказаного Переліку передбачено необхідність мати такий документ дозвільного характеру, як висновок з оцінки впливу на довкілля.

За приписами п. 2 ст. 9 Закону №2059-VIII, висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для виконання.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 15 Закону №2059-VIII визначено відповідальність за порушення законодавства про оцінку впливу на довкілля, а також встановлено, що правопорушеннями у сфері оцінки впливу на довкілля є провадження планованої діяльності, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, без здійснення такої оцінки та отримання рішення про провадження планованої діяльності.

Відтак є вірним висновок суду першої інстанції та позивача, що у відповідача наявне порушення положень Закону №2059-VIII в частині здійснення господарської діяльності без документу дозвільного характеру, а саме висновку з оцінки впливу на довкілля або висновку державної екологічної експертизи.

Щодо такого порушення з боку відповідача, як здійснення господарської діяльності без документа дозвільного характеру, а саме дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з Акту позивача, ЖЕК Баришівської селищної ради здійснюється викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від неорганізованого стаціонарного джерела, а саме: місця видалення та захоронення відходів на земельній ділянці площею 5,8 га. за кадастровим номером :01:139:1000 на території Баришівської ради, здійснюються без дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, що є порушенням частин 5, 6 ст. 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря».

За визначенням, що міститься в п. 1.14.11. Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України від 10.02.1995 №7, неорганізований викид - викид, який надходить в атмосферу у вигляді ненаправлених потоків газопилової суміші від джерел забруднення не оснащених спеціальними спорудами для відведення газів газоходами, трубами та іншими спорудами.

За приписами п. 2.12 Інструкції про загальні вимоги до оформлення документів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів, для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 09.03.2006 №108 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.03.2006 за №341/12215, встановлено, що для неорганізованих стаціонарних джерел нормативи граничнодопустимих викидів забруднюючих речовин не встановлюються. Регулювання викидів від цих джерел здійснюється шляхом встановлення вимог.

Пункт 5.2 Правил експлуатації полігонів побутових відходів затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 01.12.2010 №435 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.12.2010 за №1307/18602 встановлює, що дослідження проб повітря проводиться за такими показниками: азот, діоксид вуглецю, ангідрид сірчаний, вуглецю оксид, сірководень, фенол. Формальдегід.

Керуючись ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» від 16.10.1992 №2707-XII (далі - Закон №2707-XII) підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо.

За приписами частин 5 та 6 ст. 11 Закону №2707-XII викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Відповідно до п. 30 Закону №3392-VІ передбачено необхідність мати такий документ дозвільного характеру, як дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Як вбачається з п. 2 Порядку проведення та оплати робіт, пов`язаних з видачою дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, обліку підприємств, установ, організацій та громадян-підприємців, які отримали такі дозволи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 №302, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (далі - дозвіл) - це офіційний документ, який дає право підприємствам, установам, організаціям та громадянам-підприємцям (далі - суб`єкт господарювання) експлуатувати об`єкти, з яких надходять в атмосферне повітря забруднюючі речовини або їх суміші, за умови дотримання встановлених відповідних нормативів граничнодопустимих викидів та вимог до технологічних процесів у частині обмеження викидів забруднюючих речовин протягом визначеного в дозволі терміну. Дозвіл видається суб`єкту господарювання за формою, встановленою Мінприроди.

Стаття 12 Закону №2707-XII передбачає, що господарська чи інші види діяльності, пов`язані з порушенням умов і вимог до викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря і рівнів впливу фізичних та біологічних факторів на його стан, передбачених дозволами, може бути обмежена, тимчасово заборонена (зупинена) або припинена відповідно до законодавства.

Зважаючи на вказані норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з судом першої та вважає, що виявлені позивачем порушення, зокрема те, що відповідач здійснює господарську діяльність без документу дозвільного характеру, а саме: дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами знайшли своє підтвердження.

Щодо виявленого порушення, а саме: здійснення господарської діяльності без документа дозвільного характеру - дозволу на здійснення операції у сфері поводження з відходами, колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись п. «с» ч. 1 ст. 17 Закону №187/98-ВР суб`єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов`язані мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, якщо їхня діяльність призводить до утворення відходів, для яких Пзув перевищує 1000.

Дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами (далі - Дозвіл) є документом дозвільного характеру у сфері господарської діяльності, який дозвільний орган зобов`язаний видати суб`єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб`єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Необхідність мати такий дозвіл також передбачена приписами п. 40 Закону №3392-VІ.

На виконання ч. 7 ст. 12 Закону України «Про адміністративні послуги» від 06.09.2012 №5203- VІ (далі - Закон №5203-VІ) Кабінет Міністрів України затверджує перелік адміністративних послуг органів виконавчої влади та адміністративних послуг, що надаються органами місцевого самоврядування у порядку виконання делегованих повноважень, які є обов`язковими для надання через центри надання адміністративних послуг.

Пункт 220 Переліку адміністративних послуг органів виконавчої влади, які надаються через центр надання адміністративних послуг затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.05.2014 №523 унормовує видачу дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції, що здійснення операцій у сфері поводження з відходами дозволяється лише за наявності дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами на визначених місцевими радами територіях із додержанням санітарних та екологічних норм у спосіб, що забезпечує можливість подальшого використання відходів як вторинної сировини і безпеку для навколишнього природного середовища та здоров`я людей.

Згідно із ст. 20 Закону №187/98-ВР видача дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами належить до компетенції місцевих державних адміністрацій, а затвердження порядку надання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, згідно зі ст. 18 того ж Закону, - до компетенції Кабінету Міністрів України.

Втім, порядок отримання дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами не затверджений Кабінетом Міністрів України, отже наявна неурегульованість нормативно-правових актів, а саме: відповідно до ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему» від 06.09.2005 №2806-IV та ст. 5 Закону №5203-VІ перелік та вимоги до документів, необхідних для отримання адміністративної послуги, встановлюються виключно законами, які регулюють відносини щодо надання адміністративних послуг. Законом №187/98-ВР визначено дозвільний орган, уповноважений видавати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами та строк його дії, однак перелік та вимоги до документів, необхідних для отримання адміністративної послуги - досі відсутні.

Як вбачається з відкритих джерел, Державна регуляторна Служба наголошувала на необхідності здійснення Міністерства екології та природних ресурсів України відповідних заходів щодо нормативно-правового врегулювання видачі дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, шляхом внесення відповідних змін до нормативно-правових актів. Листом від 09.08.2018 №8029/0/10-18 Державна регуляторна Служба звернулася до Міністерства екології та природних ресурсів України, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій та наголосила на тому, що зважаючи на відсутність затвердженого порядку отримання необхідних дозволів на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, суб`єкти господарювання можуть діяти за принципом мовчазної згоди.

За визначенням, що міститься у ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему» від 06.09.2005 №2806-IV (далі - Закон №2806-IV) принцип мовчазної згоди - це принцип, згідно з яким суб`єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Таким чином, суб`єкт господарювання керуючись, розпорядженням Кабінету Міністрів України «Деякі питання надання адміністративних послуг органів виконавчої влади через центри надання адміністративних послуг» від 16.05.2014 №523-р, може звернутись через центр надання адміністративних послуг до дозвільного органу (місцевої держадміністрації) із заявою щодо видачі дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, й у разі невидачі такого дозволу здійснювати господарську діяльність за принципом мовчазної згоди.

За приписами пунктів 4 та 6 ст. 9 Закон №5203-VІ заява на отримання адміністративної послуги подається в письмовій, усній чи електронній формі. Письмова заява може бути подана суб`єкту надання адміністративної послуги особисто суб`єктом звернення або його представником (законним представником), надіслана поштою, а в разі надання адміністративних послуг в електронній формі - через Єдиний державний портал адміністративних послуг, у тому числі через інтегровані з ним інформаційні системи державних органів та органів місцевого самоврядування.

Забороняє вимагати від суб`єкта звернення документи або інформацію для надання адміністративної послуги, не передбачені законом.

Зважаючи на обставини справи та вказані норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції та позивачем, що факт порушення в діяльності відповідача наявний та не спростований, зокрема ЖЕК Баришівської сільської ради здійснює діяльність у сфері поводження з відходами без відповідного дозволу та ним не вжито заходи щодо його отримання, а саме не подано заяву до центру надання адміністративних послуг до дозвільного органу (місцевої держадміністрації) щодо видачі дозволу на здійснення операцій у сфері поводження з відходами.

Щодо такого порушення вимог законодавства у сфері поводження з побутовими відходами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. «і» ст. 32 Закону №187/98-ВР з метою обмеження та запобігання негативному впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров`я людини забороняється: забороняється з 1 січня 2018 року захоронення на полігонах неперероблених (необроблених) побутових відходів.

Вказаний пункт складений у відповідності до двох Директив ЄС - 1999/31/ЕС та 2008/98/ЕС, які врегульовують поводження із сміттям у країнах Європи. Ці документи вказують, що саме необхідно робити з відходами, класифікують сміття і описують стратегію скорочення кількості вивезених на сміттєзвалища відходів або полігони.

Так, з 01.01.2018 суб`єкти господарювання що здійснюють діяльність у сфері поводження з відходами, зобов`язані сортувати все сміття за видами матеріалів, а також розділяти його на придатне для повторного використання.

Як вбачається з визначення, наведеного у ст. 1 Закону №187/98-ВР, оброблення (перероблення) відходів - це здійснення будь-яких технологічних операцій, пов`язаних із зміною фізичних, хімічних і біологічних властивостей відходів, з метою підготовки їх до екологічно безпечного зберігання, перевезення, утилізації чи видалення.

Натомість, як вбачається з Акту перевірки відповідачем здійснюється захоронення неперероблених (необроблених) побутових відходів а саме: змішаних побутових відходів, будівельних та небезпечних відходів, в межах земельної ділянки за кадастровим номером :01:139:1000, 4,4813 га.; на невідведених у власність або користування землях, 0,7813 га.; на інших землях, 5,7626 га. Крім того відповідачем допускається зберігання та видалення відходів у несанкціонованих місцях чи об`єктах. ЖЕК Баришівської сільської ради не розроблено проект будівництво полігону побутових відходів відповідно до ДБН В.2.4-2-2005 «Полігони твердих побутових відходів. Основи проектування», що включає санітарно-технічний паспорт.

Відповідно Директиви ЄС 1999/31/ЕС придатні для повторного використання відходи повинні відправлятися на відповідні підприємства, безпечні захоронювати на полігони ТПВ, а з небезпечними проводитимуться необхідні для знешкодження операції. При цьому на полігони та сміттєзвалища не мають потрапляти відходи, які розкладаються біологічним шляхом, а саме (продукти харчування, папір, текстиль тощо), що складаються з органічних речовин, які піддаються процесам біологічного розпаду (гниття).

На виконання п. 2.28 Державних санітарних нормах та правилах утримання територій населених затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 №145 місць та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.04.2011 за №457/19195 (далі - ДСП №145) на полігони та сміттєзвалища не мають потрапляти складові побутових відходів, що підлягають утилізації, а саме ті відходи, що підлягають використанню як вторинний матеріал чи енергетичний ресурс.

за приписами п. 2.27 ДСП № 145 видалення побутових відходів обов`язково повинно включати їх оброблення (перероблення) шляхом промислового сортування з подальшим перевезенням вторинної сировини, небезпечних відходів, органічної складової та складової побутових відходів, що не підлягає утилізації (після її глибокого пресування до щільності природних ґрунтів (більше 1 т/куб.м) і подальшого брикетування), до місць чи об`єктів утилізації, знешкодження або захоронення відповідно до вимог законодавства про відходи та санітарного законодавства. Залежно від вмісту органічних речовин окремі складові побутових відходів підлягають утилізації шляхом їх оброблення (перероблення) на спеціалізованих підприємствах з отриманням кінцевого продукту - біогумусу або біопродукції на його основі.

Керуючись п. 2.28 ДСП №145 зазначено, складова побутових відходів, що не підлягає утилізації, повинна знешкоджуватись на спеціалізованих підприємствах (сміттєспалювальні заводи, піролізні установки тощо) або захоронюватись на спеціально обладнаних для цього полігонах/звалищах.

За визначеннями, що містяться у ст. 1 Закону №187/98-ВР вбачається, що:

- поводження з відходами - це дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення;

- операції поводження з відходами - це збирання, перевезення, зберігання, сортування, оброблення (перероблення), утилізація, видалення, знешкодження і захоронення відходів;

- побутові відходи - це відходи, що утворюються в процесі життя і діяльності людини в житлових та нежитлових будинках (тверді, великогабаритні, ремонтні, рідкі, крім відходів, пов`язаних з виробничою діяльністю підприємств) і не використовуються за місцем їх накопичення;

- небезпечні відходи - це відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров`я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними.

Пункт 1.3 ДСП №145 визначає, що дія цих санітарних норм поширюється на відносини, що виникають у сфері благоустрою населених пунктів та поводження з відходами, та вони є обов`язковими для виконання органами виконавчої влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності та підпорядкування і громадянами.

Відповідно до п. 1.1 «Правил експлуатації полігонів побутових відходів», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 01.12.2010 №435 (далі - Правила №435) правила експлуатації полігонів побутових відходів є обов`язковими для суб`єктів господарювання незалежно від форми власності, які здійснюють діяльність, пов`язану з експлуатацією та утриманням полігонів побутових відходів.

Як вбачається з вказаних норм та матеріалів справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що встановлені позивачем порушення з боку відповідача, а саме здійснення операцій у сфері поводження з відходами з порушенням вимог Закону №187/98-ВР, Правил №435 та ДСП №145 наявні та не спростовані.

Щодо виявленого під час перевірки порушення вимог законодавства у сфері поводження з небезпечними відходами, колегія суддів зазначає наступне.

Керуючись ст. 34 Закону №187/98-ВР суб`єкт господарської діяльності, у власності або у користуванні якого є хоча б один об`єкт поводження з небезпечними відходами, зобов`язаний:

забезпечити запобігання забрудненню ними навколишнього природного середовища, а у разі виникнення такого забруднення - ліквідувати забруднення та його наслідки для навколишнього природного середовища та здоров`я людини;

вживати заходів, направлених на запобігання аваріям, обмеження і ліквідацію їх наслідків та захист людей і навколишнього природного середовища від їх впливу;

повідомляти про аварію, що сталася на зазначеному об`єкті, і про заходи, вжиті для ліквідації її наслідків, органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування та населення;

забезпечувати експлуатацію зазначених об`єктів і перевезення небезпечних відходів з додержанням вимог природоохоронного законодавства;

мати ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами (не підлягає ліцензуванню зберігання (накопичення) суб`єктом господарювання утворених ним небезпечних відходів, якщо протягом року з дня утворення небезпечні відходи передаються суб`єктам господарювання, що мають ліцензію на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами);

ідентифікувати об`єкти поводження з небезпечними відходами відповідно до Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки»;

мати план локалізації та ліквідації аварії на об`єкті; мати декларацію безпеки;

надавати інформацію про такі об`єкти відповідно до Закону України «Про об`єкти підвищеної небезпеки».

Згідно із ч. 9 ст. 34 Закону №187/98-ВР розміщення небезпечних відходів дозволяється лише у спеціально обладнаних місцях та здійснюється відповідно до ліцензійних умов щодо поводження з небезпечними відходами. Провадження інших видів діяльності, не пов`язаної з поводженням з небезпечними відходами, на території, відведеній для їх розміщення, забороняється.

Відповідно до Ліцензійного реєстру (поводження з небезпечними відходами) розміщеного у відкритому доступу на офіційному сайті Міндовкілля (https://mepr.gov.ua) відповідач відсутній в переліку ліцензіатів на провадження господарської діяльності з поводження з небезпечними відходами.

Як вбачається з матеріалів справи, Актом перевірки Держекоінспекції від 01.02.2021 №4.2-19/3 встановлено. що відповідачем здійснюється захоронення змішаних побутових відходів, будівельних, та небезпечних відходів (автомобільні шини).

Відповідно до Базсльської конвенції про контроль за транскордонним перевезенням небезпечних відходів та їх видаленням, ратифікованої Законом України №803-XIV від 01.07.1999, відходи пневматичних шин відносяться до категорії В3140 небезпечних відходів.

Аналогічний підхід до визначення класу таких відходів продемонстровано і в національному законодавстві, зокрема, п. 84 розділу А Жовтого переліку відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2000 №1120, відносить відходи пневматичних шин до небезпечних відходів.

Отже, матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що ним здійснюється господарська діяльність, а саме видалення та захоронения небезпечних відходів без відповідної ліцензії. Про що також вірно зазначив позивач у вказаному акті перевірки та встановив суд першої інстанції.

В суді першої та апеляційної інстанції, відповідач наголошував, що позивач безпосередньо не має повноважень на здійснення перевірок, а такі мають здійснюватись виключно територіальними органами. Колегія суддів вважає вказану тезу відповідача безпідставною, з огляду на наступне.

За визначенням, що міститься в ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

За приписами п. 4 ст. 4 Закону №877-V виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа. Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до частини першої ст. 4 Закону №877-У державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 №1264-ХІІ (далі - Закон №1264-ХІІ) завдання контролю у галузі охорони навколишнього природного середовища полягають у забезпеченні додержання вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища всіма державними органами, підприємствами, установами та організаціями, незалежно від форм власності і підпорядкування, а також громадянами.

За приписами ч. 1 ст. 35 Закону №1264-ХІІ державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Державний нагляд (контроль) у сфері охорони навколишнього природного середовища, а також державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог законодавства про охорону атмосферного повітря здійснюється на підставі Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Положення про Державну екологічну інспекцію України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 (далі - Положення №275).

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 20-2 Закону №1264-ХІІ до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства, зокрема: про екологічну та радіаційну безпеку; про охорону та раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів; про охорону атмосферного повітря; про поводження з відходами; щодо наявності дозволів, лімітів та квот на спеціальне використання природних ресурсів, дотримання їх умов.

Відповідно до п. 1 Положення №275 Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

За приписами підпунктів 1 та 2 п. 3 Положення №275 основними завданнями Держекоінспекції є

1) реалізація державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів;

2) здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо: охорони земель, надр; екологічної та радіаційної безпеки; охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду; охорони, захисту, використання і відтворення лісів; збереження, відтворення і невиснажливого використання біологічного та ландшафтного різноманіття; раціонального використання, відтворення і охорони об`єктів тваринного та рослинного світу; ведення мисливського господарства та здійснення полювання; охорони, раціонального використання та відтворення вод і відтворення водних ресурсів; охорони атмосферного повітря; формування, збереження і використання екологічної мережі; стану навколишнього природного середовища; поводження з відходами, небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами; здійснення заходів біологічної і генетичної безпеки стосовно біологічних об`єктів природного середовища під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Згідно із пп. «л» пп. 2 п. 4 Положення №275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань з питань поводження з відходами, зокрема щодо: дотримання вимог документів дозвільного характеру на здійснення операцій у сфері поводження з відходами; складення і ведення реєстру об`єктів утворення, оброблення та утилізації відходів, реєстру місць видалення відходів; перевезення небезпечних відходів територією України та транскордонних перевезень відходів; збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізації, знешкодження, видалення, захоронення відходів (у тому числі недопущення змішування та захоронення відходів, які можуть бути утилізовані); ведення первинного обліку кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, подання відповідної статистичної звітності в установленому порядку та паспортизації таких відходів; дотримання вимог нормативно-технічної та технологічної документації, погодженої в установленому порядку, під час виробництва продукції (крім дослідних зразків) з відходів чи з їх використанням; дотримання правил і режиму експлуатації установок, виробництв з оброблення та утилізації відходів; дотримання вимог екологічної безпеки під час транспортування, зберігання, використання, знешкодження та захоронення хімічних засобів захисту рослин, мінеральних добрив, токсичних речовин і відходів; своєчасного та повного здійснення заходів із захисту земель від засмічення та забруднення відходами.

Відповідно до пп. 5 п. 4 Положення №275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань звертається до суду із позовом щодо:

обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин;

визнання протиправними дій чи бездіяльності фізичних і юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, органів державної влади та місцевого самоврядування, їх посадових осіб, про визнання недійсними індивідуальних актів або їх окремих частин, правочинів, що порушують вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

На виконання підпунктів 11, 13, 14 п. 4 Положення №275 Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань, здійснює розгляд звернень громадян з питань, пов`язаних із діяльністю Держекоінспекції, її територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління; здійснювати збирання, обробку та проводити аналіз інформації щодо дотримання вимог законодавства з питань, що належать до її компетенції; безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку підприємства, установи та організації під час здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, охорони земель, надр.

Пункт 7 Положення №275 Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Зважаючи на вказані норми, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що контроль за охороною навколишнього природного середовища та використання природних ресурсів покладено на Державну екологічну інспекцію України. З цією метою, позивач, в межах своїх повноважень та у визначеному законодавством порядку проводять перевірки, з-поміж іншого, суб`єктів господарювання на предмет дотримання вимог природоохоронного законодавства та виявивши порушення вимог природоохоронного законодавства звертаються до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності підприємств і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності. Отже, протилежні доводи відповідача, наведені ним у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі відхиляються судом апеляційної інстанції, як необґрунтовані.

Теза апеляційної скарги щодо сумнівності звернення громадянина ОСОБА_1 яке стало підставою здійсненої перевірки, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як вбачається з наявної в матеріалах справи його копії, таке не є анонімним, містить підпис заявника, виклад обставин є зрозумілим. Крім того, позивач має законодавчі підстави для ігнорування звернень громадян, лише за певних умов, до того ж до компетенції позивача належить перевірка зазначених обставин, шляхом здійснення відповідних заходів.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, займаючись господарською діяльністю, здійснюючи операції у сфері поводження з відходами, не дотримується встановлених вимог природоохоронного законодавства, чим може негативно впливати на навколишнє середовища. Відтак висновки позивача, зазначені в Акті перевірки є вірними та підтверджені матеріалами справи, а відповідач ні в суді першої інстанції, ні під час перегляду даної справи такі не спростував, а обґрунтовував свою апеляційну скаргу лише, на його думку, відсутністю повноважень у позивача на проведення перевірки та сумнівністю звернення громадянина ОСОБА_1 , яке стало підставою перевірки.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи і ухвалив рішення у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Житлово-Експлуатаційної контори Баришівської селищної ради залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді І.О. Грибан

А.Б. Парінов