Справа № 640/5174/20
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року м. Київ № 640/5174/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Качура І.А. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтра Трейдінг»

до Головного управління ДПС у м. Києві

Головного управління Державної Казначейської служби України у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Синтра Трейдінг» з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної Казначейської служби України у м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість в розмірі 1 995 961,00 грн (один мільйон дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня 00 копійок), що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтра Трейдінг», ).

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь ТОВ «Синтра Трейдінг», (рахунок НОМЕР_1 в AT «УКРСИББАНК», МФО 351005) заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1 995 961,00 грн (один мільйон дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня) та пеню у розмірі 2 078 861,74 грн. (два мільйони сімдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят одна гривня 74 копійок), нараховану на суму такої заборгованості.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.03.2020 року прийнято до розгляду адміністративну справу та призначено підготовче засідання у адміністративній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.07.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до пп. 200.1 та пп. 200.4 ст. 200 ПК України в редакції, що діяла на дату подання декларацій за вересень 2015 р. та жовтень 2015 р., Позивач має право на отримання бюджетного відшкодування сум ПДВ у розмірі 1955 961,00 грн. Правомірність заявленої суми бюджетного відшкодування була підтверджена Довідкою, оформленою за результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки.

Відповідач підтримав висновки актів перевірки та вказав на відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства, зазначивши про відсутність правових підстав для повернення заявленої позивачем суми бюджетного відшкодування.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до протоколу судового засідання від 17.02.2021 року на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач одночасно з поданням Податкових декларацій з податку на додану вартість за вересень 2015 р. та жовтень 2015 р. подав заяви про повернення суми бюджетного відшкодування за вересень 2015 р. у сумі 1 596 659,00 грн та жовтень 2015 року у сумі 399 302,00 грн.

У зв`язку з поданими заявами Головне управління ДФС у м. Києві на підставі наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки № 610 від 16.02.2016 р. провело перевірку з питань правомірності формування сум від`ємного значення ПДВ, заявлених до бюджетного відшкодування. За результатами перевірки податковий орган прийняв Довідку №20/26-15-14-04-01-10/32070571 від 10.03.2016 р., відповідно до якої порушень правомірності формування показників, задекларованих у податкових деклараціях з ПДВ за вересень 2015 р. та жовтень 2015 p., не встановлено.

Відповідно до норм п.200.12 ст.200 Податкового кодексу України в редакції, що діяла на момент подання зазначених податкових декларацій, контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. Однак, після завершення перевірки правомірності формування сум, заявлених до бюджетного відшкодування за вересень та жовтень 2015 p., податкові органи не вчинили будь-яких дій щодо повернення сум від`ємного значення ПДВ на поточний банківський рахунок Позивача.

У зв`язку з цим, Позивач 10.04.2017 р. звернувся до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві із Заявою за вих. № 084 та просив надати інформацію щодо подання податковим органом протягом 2016 року висновків із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету відповідно до заяв Позивача, поданих у складі декларацій з ПДВ за вересень та жовтень 2015 року, а також за липень, серпень та вересень 2016 року.

З огляду на відсутність відповіді від ДПІ у Дарницькому районі Головного управління ДФС у м. Києві, Позивач звернувся зі скаргами на протиправну бездіяльність податкового органу до Головного управління ДФС у м. Києві та Державної фіскальної служби України.

Листом від 17.07.2017 р. за вих. № 15407/6/99-99-12-03-02-15 Державна фіскальна служба України повідомила Позивача, що жодним нормативно- правовим актом не передбачено механізм відшкодування сум ПДВ, включених до тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структуру такого реєстру.

Як вказує позивач станом на дату подання цієї Позовної заяви, відповідачі не виконали свого обов`язку щодо підготовки та подачі висновку про суми ПДВ, що підлягають бюджетному відшкодуванню, до ГУ ДКС, та безпідставно не здійснили відшкодування сум ПДВ у розмірі 1 955 961,00 грн. та пеню у розмірі 2 078 861,74 грн., нараховану на суму такої заборгованості у зв`язку з чим і звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Підпункт 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків закріплено у статті 200 Податкового кодексу України.

Як слідує зі змісту вимог пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України (у редакції станом на час формування суми податку, що підлягала бюджетному відшкодуванню), сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню), до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Згідно з пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з п.200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 ст.200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За приписами пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України, платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Як визначено пунктами 200.8, 200.10 статті 200 Податкового кодексу України, до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування у разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Згідно пункту 200.11 статті 200 Податкового кодексу України, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Відповідно до із пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Відповідно до пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України, у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

У разі неузгодження контролюючим органом суми податку, заявленої до відшкодування, або її частини зобов`язання з бюджетного відшкодування податку в частині неузгодженої суми виникає з дня закінчення процедури адміністративного або судового оскарження, за результатами якої прийнято рішення на користь платника податків.

Згідно пункту 200.17 статті 200 Податкового кодексу України, джерелом сплати бюджетного відшкодування (у т.ч. заборгованості бюджету) є доходи бюджету, до якого сплачується податок. Забороняється обумовлювати або обмежувати виплату бюджетного відшкодування наявністю або відсутністю доходів, отриманих від цього податку в окремих регіонах України.

Так, станом на час виникнення спірних правовідносин, механізм взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість визначався Порядком взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 № 39 (Порядок № 39)

Відповідно до пункту 6 Порядку № 39, у разі коли за результатами проведення перевірок платника податку з урахуванням вимог ст.ст.73,83 Податкового кодексу України підтверджено достовірність нарахованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, орган державної податкової служби складає висновок про суми відшкодування податку на додану вартість, в якому зазначає суму, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету.

Згідно із пунктом 7 Порядку № 39, орган державної податкової служби за місцем реєстрації платника податку зобов`язаний подати органові державної казначейської служби висновок протягом: 3-х робочих днів після закінчення камеральної перевірки податкової декларації платника податку, який має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; 5-ти робочих днів після закінчення перевірки платника податку, який не має права на автоматичне відшкодування ПДВ.

Пунктом 8 Порядку № 39 визначено, що державна податкова служба надсилає на постійній основі до Державної казначейської служби узагальнену інформацію про обсяги сум бюджетного відшкодування ДВ, визначені у висновках. Порядок та строки надсилання такої інформації визначаються Державною податковою службою.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 39, на підставі висновку та узагальненої інформації про обсяги сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначені у висновках, орган державної казначейської служби перераховує платникові податку зазначену у висновку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку, відкритий в обслуговуючому банку, протягом: 3-х операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку має право на автоматичне бюджетне відшкодування податку на додану вартість; 5-ти операційних днів після отримання висновку в разі, коли платник податку не має права на автоматичне відшкодування податку на додану вартість.

Отже, за правилами Порядку № 39, у разі підтвердження контролюючим органом достовірності нарахування платником податку суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, контролюючий орган зобов`язаний скласти та надіслати органу державної казначейської служби висновок про суму відшкодування податку на додану вартість.

21.12.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в України», який набрав чинності з 01.01.2017, яким змінено порядок бюджетного відшкодування ПДВ платникам цього податку, який не передбачає надання контролюючим органом відповідного висновку та його направлення до органу державного казначейства. Відшкодування здійснюється в автоматичному порядку на підставі інформації, відображеної в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Так, згідно з підпунктами 200.7.1, 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (тут і надалі, в редакції з 01.01.2017), формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

За приписами пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України зазначена у заяві сума бюджетного відшкодування вважається узгодженою в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зокрема, з: ґ) дня визнання протиправним та/або скасування податкового повідомлення-рішення.

У випадках, передбачених підпунктами «а», «г» і «ґ» цього пункту, інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування контролюючим органом на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та перераховується органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у строки, передбачені пунктом 200.13 цієї статті, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі даних Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, після дня набуття статусу узгодженої суми бюджетного відшкодування перераховує таку суму з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету, протягом п`яти операційних днів.

При цьому, пунктами 52 та 56 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якими цей підрозділ був доповнений Законом №1797-VІІІ, визначено, що до 10.01.2017 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, зобов`язаний на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 цього Кодексу, в редакції, що діяла до 01.01.2017, сформувати єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування у хронологічному порядку їх надходження.

До 01.02.2017 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету (пункт 56).

Формування, ведення та офіційне публікування Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеного у цьому пункті, здійснюються у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.01.2017 № 26 затверджено Порядок ведення Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (Порядок № 26), який, згідно з пунктом 3 цієї постанови набирав чинності з 01.04.2017.

Зазначеною постановою встановлено, що до набрання чинності цим Порядком бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість за заявами, включеними до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, сформованого згідно з пунктом 52 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, здійснюється у порядку, що діяв до 01.01.2017.

Відповідно до положень пункту 4 Порядку № 26 орган ДФС вносить до Реєстру, зокрема, такі дані: дату подання заяви про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку у банку, поданої у складі податкової декларації з податку на додану вартість, або уточнюючого розрахунку з податку на додану вартість (в разі їх подання); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, зазначену в кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), у тому числі окремо, яка підлягає перерахуванню на рахунок платника податку у банку та/або в рахунок сплати грошових зобов`язань, та/або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; дату початку та закінчення проведення перевірки даних податкової декларації або уточнюючого розрахунку (в разі їх подання), в складі яких подана заява, з обов`язковою відміткою щодо виду перевірки (камеральна, документальна); суму податку, заявленого до бюджетного відшкодування, та дату поданої до органу ДФС заяви у разі виникнення у платника податку необхідності змінити напрям узгодженого бюджетного відшкодування; дату складення та вручення платнику податку акта перевірки; суму узгодженого органом ДФС бюджетного відшкодування за кожною заявою та дату її узгодження.

Згідно з пунктом 6 Порядку №26 інформація про узгодженість бюджетного відшкодування та його суму відображається в Реєстрі органом ДФС на наступний робочий день після виникнення такого випадку.

Пунктом 12 Порядку № 26 передбачено, що узгоджена сума бюджетного відшкодування стає доступною органу Казначейства для виконання на наступний операційний день за днем її відображення в Реєстрі та перераховується органом Казначейства у строки, передбачені пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України, на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку та/або на бюджетні рахунки для перерахування у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

При цьому органу Казначейства стають доступними для виконання узгоджені суми бюджетного відшкодування, зазначені в Реєстрі, які підлягають поверненню.

У зв`язку з набранням чинності Порядком № 26, з 01.04.2017 втратив чинність Порядок № 68, який передбачав, що реєстри формуються ДФС за даними: прийнятих територіальними органами ДФС податкових декларацій з податку на додану вартість або уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість, передбачених абзацом четвертим пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, та заяв, поданих у складі податкових декларацій або уточнюючих розрахунків; податкової інформації, зібраної та отриманої органами доходів і зборів, відповідно до глави 7 Податкового кодексу України.

Пунктом 10 Порядку № 68 встановлено, що друга частина реєстрів містить інформацію, зокрема, про: зазначену у заяві суму податку, заявлену до бюджетного відшкодування на рахунок платника податку в банку; дату узгодження територіальним органом ДФС зазначеної у заяві суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню.

Таким чином, реєстри заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, які діяли як до 01.04.2017, так і після цієї дати, передбачають його інформаційне наповнення, зокрема, внесення інформації про узгоджену суму бюджетного відшкодування, яка підлягає перерахуванню платнику ПДВ, контролюючим органом щодо цього платника.

При цьому, у разі внесення заяви про бюджетне відшкодування до Реєстру відповідно до Порядку №68, який діяв до 01.04.2017, відповідна інформація мала бути включена у сформований до 10.01.2017 єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та у Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 01.02.2016, за якими станом на 01.01.2017 суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету.

Бюджетне відшкодування за такими заявами до 01.04.2017 мало здійснюватися у раніше визначеному порядку, тобто зі складанням контролюючим органом відповідного висновку та його наданням територіальному органу Державної казначейської служби України.

Водночас, починаючи з 01.04.2017 передумовою для отримання платником ПДВ належної йому суми бюджетного відшкодування є відображення органом ДФС в Реєстрі інформації про її узгодження.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.07.2020 у справі №821/852/17, від 10.06.2020 у справі №640/1032/19, від 15.01.2020 у справі №360/746/19, від 19.02.2019 у справі №810/2980/17, від 27.02.2018 у справі №822/1877/16.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом, у зв`язку з поданими заявами Головне управління ДФС у м. Києві на підставі наказу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки № 610 від 16.02.2016 р. провело перевірку з питань правомірності формування сум від`ємного значення ПДВ, заявлених до бюджетного відшкодування. За результатами перевірки податковий орган прийняв Довідку №20/26-15-14-04-01-10/32070571 від 10.03.2016 р., відповідно до якої порушень правомірності формування показників, задекларованих у податкових деклараціях з ПДВ за вересень 2015 р. та жовтень 2015 p., не встановлено.

Наявність у позивача права на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника не заперечується відповідачами й у ході розгляду даної справи.

Отже, ГУ ДФС у м. Києві мало скласти та подати до територіального органу Державної казначейської служби висновок із зазначенням суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

Водночас після набрання чинності Порядком №26, тобто з 01.04.2017, ГУ ДФС у м. Києві мало внести до Реєстру і Тимчасового реєстру дані щодо узгодженої суми бюджетного відшкодування платника податку, задля забезпечення доступу органу Казначейства для виконання.

Разом з тим, матеріали справи не містять будь-яких доказів вчинення таких дій податковим органом, а відповідачі визнають дану обставину.

Вказана бездіяльність податкового органу є неправомірною в силу зазначених правових норм та призвела до порушення права позивача на отримання бюджетного відшкодування ПДВ.

Щодо доводів Головного управління ДПС у м. Києві, що станом на 19.05.2020 в інтегрованій картці ТОВ «Синтра Трейдінг» обліковується залишок невідшкодованої суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації з ПДВ за вересень 2015 року у розмірі 967052,02 грн. та по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року у розмірі 399 302 гривень. Зменшення залишку невідшкодованої суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації з ПДВ за вересень 2015 року оскільки, станом на 01.01.2016 в ІКП ТОВ «Синтра Трейдінг» обліковувалось сальдо на початок року у розмірі переплати з ПДВ на суму 1 995 961 грн., яка складалась із 1 596 659 грн. по декларації з ПДВ за вересень 2015 року та із 399 302 грн. по декларації з ПДВ за жовтень 2015 року.

Проте, протягом періоду з 01.01.2016 по 31.11.2016 року в ІКП ТОВ «Синтра Трейдінг» обліковано у хронологічному порядку нарахування з ПДВ на суму 627 104, 98 грн., яке складається з:

- нарахування ПДВ по декларації з ПДВ за лютий 2016 року (вх. ГУ ДПС у м. Києві № від 21.03.2016) - 170 630 грн.;

- нарахування згідно з уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2016 року (вх. ГУ ДФС у м. Києві № від 22.04.2016) - 40 402 грн.;

- суми штрафу, нарахованого платником самостійно у зв`язку з виправленням помилки згідно з уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2016 року (вх. ГУ ДФС у м. Києві № від 22.04.2016) - 1212 грн.;

- штрафні санкції згідно з податковим повідомленням - рішенням за формою «Р» № від 16.05.2016, яке прийнято на підставі акта перевірки № 3549/26-51-12- 01-09/32070571 від 25.04.2016 - 250,98 грн.;

- податкового зобов`язання з ПДВ за актом перевірки № 194/26-15-14-04-01 згідно з податковим повідомленням - рішенням форми «Р» № від 05.09.2016 - 414610 грн.

А відтак, станом на 19.05.2020 в інтегрованій картці ТОВ «Синтра Трейдінг» обліковується залишок невідшкодованої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за вересень 2015 року (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 20.11.2015 № ) у розмірі 967052,02 грн. (1 596659 грн. - 627 104,98 грн.), суд встановив наступне.

Як вже було зазначено, у складі податкових декларацій за вересень та жовтень 2015 року Позивач у порядку п. 200.7 ст. 200 ПК України подав заяви про повернення суми бюджетного відшкодування та розрахунки суми бюджетного відшкодування на загальну суму у розмірі 1 995 961,00 грн. Починаючи з 10.03.2016р. заявлена Позивачем сума ПДВ у розмірі 1 995 961,00 грн. вважається узгодженою та підлягає бюджетному відшкодуванню. В свою чергу, суми нарахувань в ІКП, які згадує Відповідач-1 у Відзиві, були сплачені за рахунок окремого перерахування Позивачем таких сум до бюджету, а не за рахунок зменшення суми, заявленої до бюджетного відшкодування у вересні-жовтні 2015 р.

Зокрема, як зрозуміло з Витягу з ІКП, податкові зобов`язання за декларацією від 21.03.2016 р. у розмірі 170 630 грн. було сплачено напряму до бюджету відповідно до платіжного доручення №1435 від 29.03.2016 р.

Відповідно до даного платіжного доручення Позивач сплатив суму 200 000 грн. за призначенням «ПДВ за лютий 2016». Дана сплата податку також відображена в ІКП (код операції 101 від 29.03.2016 p.). В результаті, після сплати податкових зобов`язань за декларацією від 21.03.2016 р у Позивача продовжувала обліковуватися переплата у розмірі 2 025 331 грн., що включала заявлену до бюджетного відшкодування суму 1 995 961,00 грн.

Аналогічно, нарахування за уточнюючим розрахунком від 22.04.2016 р. та штрафні санкції за ППР від 16.05.2016 р. були сплачені за рахунок сплати ПДВ до бюджету, а не за рахунок зменшення суми бюджетного відшкодування, заявленої у вересні-жовтні 2015 р.

Тобто, Позивач сплатив вказані грошові зобов`язання за податковою декларацією за лютий 2016 p., уточнюючим розрахунком від 22.04.2016 р. та ППР від 16.05.2016 р. шляхом окремого перерахування коштів напряму до бюджету.

Щодо податкових зобов`язань за ППР від 05.09.2016 p., то внаслідок застосування процедури оскарження таке ППР було скасовано Державною фіскальною службою України, а відповідні нарахування в ІКП були в подальшому зняті (операція за кодом 369 від 11.11.2016 p.). Так само Позивач додає до цієї Відповіді на Відзив копію Скарги на ППР та рішення ДФС України №23270/6/99-99-11-01- 02-25 від 28.10.2016 p., яким ППР № від 05.09.2016 р. скасовано у повному обсязі.

Тобто, зменшення заявленої суми бюджетного відшкодування на суму 414 610 грн. взагалі не могло відбутися через скасування відповідного нарахування податкових зобов`язань за ППР від 05.09.2016 р.

Таким чином, доводи Відповідача-1 про зменшення суми бюджетного відшкодування в ІКП на суму 627 104,98 грн. за рахунок списання у сплату ПДВ та штрафних санкцій, обставини, не відповідають дійсності та спростовуються наведеними вище обставинами та доданими доказами, а також відомостями з самого Витягу з ІКП Позивача, наданого Відповідачем 1.

Згідно пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Статтею 13 Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

«Ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення судом рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій статті.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття «майно» у ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05.01.2000р.) (Beyeler v. Italy, заява №33202, §100).

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Рисовський проти України» підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також Європейський суд з прав людини у справі «Лелас проти Хорватії» зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов`язків.

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії»).

В контексті ефективного засобу правового захисту права платника ПДВ на отримання бюджетного відшкодування цього податку, суд, враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.02.2019 у справі № 826/7380/15.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання щодо належного способу захисту права платника податків на отримання сум бюджетного відшкодування з ПДВ за податковими деклараціями за вересень - жовтень 2014 року, вказала, що, враховуючи відсутність механізму реального відшкодування платнику ПДВ узгодженої суми бюджетного відшкодування цього податку, такі способи захисту порушеного права, як зобов`язання контролюючого органу надати висновок про підтвердження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування або внести заяву Товариства до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, не призведуть до ефективного відновлення права платника податку.

Застосувавши норму частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції та висновки ЄСПЛ щодо застосування цієї норми, викладені, зокрема в рішеннях у справі «Бейелер проти Італії» від 05.01.2000, у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26.06.2014, у справі «Інтерсплав проти України» від 09.01.2007, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права Товариства, є стягнення з Державного бюджету України через ГУ ДКС України у м. Києві на його користь заборгованості бюджету із відшкодування ПДВ та пені, нарахованої на суму такої заборгованості.

З огляду на викладене, суд вважає, що найбільш ефективним і таким, що унеможливлює подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень щодо порушення прав суб`єкта господарювання на отримання бюджетного відшкодування з ПДВ, та, відповідно, зведе до мінімуму необхідність повторного звернення до суду, у тому числі, через невиконання або неналежне виконання рішення суду, є спосіб захисту порушеного права позивача саме шляхом стягнення на його користь із Державного бюджету України заборгованості з відшкодування ПДВ.

Аналогічна правова позиція щодо обрання ефективного способу захисту порушеного права у справах щодо стягнення ПДВ у подібних правовідносинах висловлена також у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №640/1032/19, від 15.01.2020 у справі №360/746/19, від 03.09.2019 у справі №826/26292/15.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Щодо позовної вимоги щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відповідача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є правом суду, а не обов`язком. В даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю, а тому відмовляє в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, Позивач заявив вимогу про стягнення з Відповідача суми витрат на оплату послуг правничої допомоги адвокатів у зв`язку з супроводом справи в Окружному адміністративному суді міста Києва.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з абз. 2 ч. 7 ст. 139 КАС України такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач при подачі позовної заяви додав заяву про те, що докази на понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку ч. 7 ст. 139 КАС України.

Таким чином, оскільки сторонами у справі надано всі необхідні пояснення по суті спору, керуючись ст. 134, 139, 143 КАС України, Позивач звертається до суду з Заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 96 366.45 грн та надає докази фактичного понесення даних витрат.

Між Позивачем та Адвокатським Об`єднанням було укладено Рамковий договір № 1-AA/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги, Додатки 1 та 2 до Рамкового договору та Завдання №1 до нього.

За умовами п. 1.1. Завдання № 1 до Рамкового договору № 1-AA/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги Адвокатське об`єднання надає Позивачу юридичні послуги щодо повного супроводу податкового спору у судах всіх інстанції, включаючи:

підготовку Позовної заяви про визнання протиправною відмови у бюджетному відшкодуванні та зобов`язання повернути таку заявлену суму на банківський рахунок Компанії;

підготовку інших необхідних процесуальних документів (відповіді на відзив відповідача, додаткових пояснень, клопотань, заперечень та ін.);

представництво Клієнта в рамках справи у адміністративних судах усіх інстанцій;

поточне консультування Клієнта з податкових та юридичних питань, що виникатимуть у процесі судового розгляду.

Відповідно до п. 3.1. Завдання № 1 до Рамкового договору № 1-AA/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги, вартість Послуг КПМГ відповідно до цього Завдання буде розраховуватися відповідно до усередненої (пільгової) погодинної ставки у розмірі 2 939 грн. (дві тисячі дев`ятсот тридцять дев`ять гривень), що є еквівалентом 110,00 (сто десять) євро, згідно із офіційним курсом НБУ на дату укладання цього Завдання, без урахування накладних витрат, та без урахування податку на додану вартість, який буде сплачуватися додатково відповідно до вимог чинного законодавства України, та будь-яких інших податків, потреба у сплаті яких може виникнути у подальшому.

Згідно зі Звітом про надані юридичні послуги щодо повного супроводу справи № 640/5174/20 у суді першої інстанції, Адвокатське об`єднання фактично витратило 23.5 годин часу спеціалістів Адвокатського об`єднання (адвоката Антощук Л.П., помічника Хиляк І.М.) на надання професійної правової допомоги Позивачу.

Зокрема, відповідно до Звіту спеціалісти Адвокатського об`єднання надали Позивачу наступні юридичні послуги щодо супроводу судового спору у суді першої інстанції:

Ознайомлення із документами у справі, аналіз законодавства, судової практики з питань бюджетного відшкодування, нарахування та стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування ПДВ.

Обговорення з Клієнтом стратегії захисту, підготовка аргументів для цілей підготовки Позовної заяви, підготовка розрахунку пені за несвоєчасне бюджетне відшкодування.

Підготовка проекту Позовної заяви про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість . Узгодження тексту із представниками Клієнта.

Підготовка Позовної заяви та додатків до неї до подання. Подання Позовної заяви до суду.

Підготовка Відповіді на Відзив Держказначейства від 06.05.2020 р.

Підготовка Відповіді на Відзив ГУ ДПС у м.Києві від 09.06.2020 р. Аналіз можливих додаткових доказів у справі для спростування аргументів ГУ ДПС у м.Києві. Узгодження проекту Відповіді на Відзив з Клієнтом та подання до суду.

Підготовка та участь у судовому засіданні 15.07.2020 р.

Підготовка та участь у судовому засіданні 17.02.2021 р.

Таким чином, вартість послуг Адвокатського об`єднання склала: 23.5 годин * 110 євро/год. = 2 585.00 євро у гривневому еквіваленті на дату виставлення рахунків.

Відповідно, Адвокатське об`єднання виставило рахунки UA-18004 від 30.04.2020 р. та UA-18997 від 11.09.2020 р. на загальну суму 96 366.45 грн, включаючи ПДВ 16 061.07 грн (гривневий еквівалент 2 585.00 Євро) на оплату наданих послуг щодо повного супроводу справи № 640/5174/20 в суді першої інстанції.

Згідно з платіжними дорученнями № 573 від 05.05.2020 р., № 743 від 16.09.2020 р. Позивач сплатив на банківський рахунок Адвокатського об`єднання суму у розмірі 96 366.45 грн. за юридичні послуги, надані згідно з Завданням № 1 до Рамкового договору № 1-AA/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги. Окрім того, фактичну сплату даної суми на рахунок Адвокатського об`єднання підтверджують банківські виписки з рахунку Позивача.

Акти передачі-приймання послуг від 05.05.2020 р. та від 16.09.2020 р., підтверджує, що Адвокатське об`єднання надало, а Позивач прийняв юридичні послуги щодо повного супроводу судового спору № 640/5174/20 у суді першої інстанції на виконання п. 1.1. Завдання № 1 до Рамкового договору № 1-АА/2020 про надання професійної правничої (правової) допомоги та сплатив суму у розмірі 96 366.45 грн за надання таких послуг.

Отже, Позивач загалом витратив на професійну правничу допомогу, пов`язану з супроводом справи № 640/5174/20, суму у розмірі 96 366,45 грн.

Згідно зі ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, відшкодування судових витрат сторони, чиї права порушено, є однією із цілей правосуддя, а право Позивача на компенсацію витрат на юридичний супровід спору Адвокатським об`єднанням прямо передбачено законодавством України.

Згідно з пп. 1 п. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті.

Як визначено ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, згідно з усталеною судовою практикою, (зокрема, Постановою Верховного Суду від 15.05.2018 р. у справі № 821/1594/17), компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат. Аналогічну позицію Верховний Суд висловлює Постановах від 25.02.2020 р. у справі № 260/718/19, від 24.03.2020 р. у справі № 1740/2428/18. Тому, відшкодування витрат на правничу допомогу має здійснюватися у повному розмірі.

Окрім того, відповідно до судової практики, (Постанова Великої палати Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 826/1216/16), витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів тощо). Підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат є відсутність їх документального підтвердження.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. у справі № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Верховний Суд у Постанові від 17.03.2020 р. у справі № 820/3308/17 вказує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Більше того, Верховний Суд у Додатковій постанові від 05.09.2019 р. у справі № 826/841/17 вказує, що: розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У контексті цієї справи суд також зазначає, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Позивач на підтвердження понесених витрат надає у додатках до цієї Заяви копії документів, які підтверджують, що правова допомога була фактично надана Адвокатським об`єднанням. Надані документи також підтверджують фактичну сплату Позивачем вартості правової допомоги у розмірі 96 366,45 грн., яка встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги.

Частиною першою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 21 020,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтра Трейдінг» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 6, Код ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, Код ), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (01601, м. Київ, вул. Терещенківська, 11-А, Код ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо неподання до органу Державної казначейської служби України висновку із зазначенням суми податку на додану вартість в розмірі 1 995 961,00 грн (один мільйон дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня 00 копійок), що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтра Трейдінг», ).

3. Стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві на користь ТОВ «Синтра Трейдінг», (рахунок НОМЕР_1 в AT «УКРСИББАНК», МФО 351005) заборгованість бюджету із відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1 995 961,00 грн (один мільйон дев`ятсот дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня) та пеню у розмірі 2 078 861,74 грн. (два мільйони сімдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят одна гривня 74 копійок), нараховану на суму такої заборгованості.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтра Трейдінг» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 6, Код ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, Код ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 21 020,00 грн (Двадцять одна тисяча двадцять гривень 00 копійок).

5. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтра Трейдінг» (01103, м. Київ, Залізничне шосе, буд. 6, Код ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, Код ) витрати на правничу допомогу у розмірі 96 366,45 грн. (Дев`яносто шість тисяч триста шістдесят шість гривень 45 копійок).

6. В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя І.А. Качур