Справа № 140/5199/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 року ЛуцькСправа № 140/5199/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Матящук Л.Р.,

за участю представника позивача Козака А.Ю.,

представника відповідача Каленюка Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "Волинь-Транс-Сервіс" до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Волинь-Транс-Сервіс" (далі - ПП "Волинь-Транс-Сервіс", позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 02.03.2021 № .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що працівниками ГУ ДПС у Волинській області проведено фактичну перевірку ПП "Волинь-Транс-Сервіс" з питань додержання суб`єктами господарювання вимог встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, за результатами якої складено акт бланк № 002519. В акті перевірки відповідачем встановлено порушення позивачем вимог ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а саме: зберігання господарством пального без придбання відповідної ліцензії в період з квітня до 15.12.2020 так як ліцензія на право зберігання пального терміном дії з 20.12.2020 по 20.12.2025.

На підставі акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 02.03.2021 № , яким застосовано до позивача штрафну санкцію, передбачену статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" на суму 500000,00 грн.

Позивач вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним та необґрунтованим. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що ємність для зберігання пального резервуар ємністю 10000 л була придбана позивачем лише 30.11.2020, що стверджується договором № 308-1120 від 24.11.2020 та видатковою накладною № 1887 від 30.11.2020, які надавались перевіряючим під час перевірки. Монтажні роботи по влаштуванню резервуара були проведені продавцем (ТОВ «Комплексні аграрні системи») 30.11.2020. Отже, до 30.11.2020 підприємство не мало на балансі резервуара ємністю 10000 л, що спростовує помилкові висновки податкового органу про те, що в період з 01.04.2020 по 20.12.2020 доставка здійснювалась на зазначену адресу, де була розташована ємність (резервуар 10000л), в яку зливалось дизельне пальне і зберігалось пальне без відповідної ліцензії.

Позивач зазначає, що придбавши у власність ємність (резервуар) підприємство подало звіт форми № 20-ОПП і заяву на отримання ліцензії на зберігання пального. Ліцензія № 2000828 від 03.12.2020 з терміном дії з 20.12.2020 по 20.12.2025 була видана на зберігання пального за адресою в м. Луцьку, вул. Дубнівська, 66 в резервуарі місткістю 10000 л.

Позивач вказує, що дійсно, в період 01.04.2020 по 20.12.2020, який описаний в акті перевірки, підприємство придбавало пальне. Однак, до моменту придбання резервуару для зберігання пального, на яке отримано ліцензію, підприємство не, здійснювало діяльності із зберігання пального, а фактично придбане пальне відразу зливалось у паливні баки транспортних засобів підприємства і; використовувалось для їх роботи. В середньому за один раз позивач може заправити всі наявні у нього транспортні засоби до 5000 л, які можуть бути використані в сезон роботи протягом одного - двох днів.

Фактично придбане і доставлене пальне відразу зливалось у паливні баки власних транспортних засобів і не знаходилось на зберіганні підприємства. Залишки пального тимчасово (впродовж 2-3 днів) зберігались орендодавцем у його транспортному засобі та використовувалось для заправки автомобілів підприємства позивача.

Водночас позивач зазначає, що відповідно до п.п.14.1.6 п.14.1 ст. 14 ПК України не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

Таким чином, позивач вважає, що жодним чином не порушував вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального".

Крім того, позивач вважає, що призначення фактичної перевірки відносно позивача за місцем зберігання пального, відбулося за відсутності на те законних підстав. Зокрема, у наказі ГУ ДПС у Волинській області від 02.02.2020 № 430 не зазначено конкретної підстави, за наявності якої може проводитись фактична перевірка, а лише міститься загальне посилання на пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. У наказі зазначено, що фактична перевірка призначена з метою перевірки чинного законодавства щодо обігу підакцизних товарів, однак пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України не містить такої підстави для призначення фактичної податкової перевірки.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та зазначив, що 02.02.2021 проведена фактична перевірка місця зберігання пального за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66, де здійснює діяльність ПП "Волинь-Транс-Сервіс".

Перевірка проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 02.02.2021 № 430 та направлень на фактичну перевірку від 02.02.2021 № 297, № 298.

За результатами проведеної перевірки встановлено порушення вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а саме зберігання пального без наявної відповідної ліцензії.

Так, в ході перевірки встановлено, що згідно акцизної накладної № 1331 від 03.04.2020, що наведена в додатку до акту про результати фактичної перевірки, вказується, що ПП «Волинь- Транс-Сервіс» придбавало дизельне пальне (важкі дистиляти) у ТОВ «Компанія Панхім» в кількості 9 255,97 л (приведених до температури 15 С). Відповідно до товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) Д від 03.04.2020 дане пальне було доставлене автомобілем МАЗ модель 047397, державний номер НОМЕР_1 (бензовоз) на адресу місцезнаходження платника, а саме: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66.

Згідно оборотно-сальдової відомості по рахунку 10 на балансі підприємства протягом 2020 року перебувало 5-9 вантажних автомобілів, що підтверджується наданими копіями технічних паспортів. Отже, дані факти свідчать про неможливість заправки транспортних засобів всім об`ємом пального, яке доставлялось, зокрема, відповідно до акцизної накладної № 1331 від 03.04.2020.

ПП «Волинь-Транс-Сервіс» лише з 20.12.2020 отримало ліцензію на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) на адресу місця зберігання: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66.

Зазначає, що договір оренди транспортного засобу №01/06-24 від 24.06.2019 відповідно до умов якого орендодавець зобов`язувався забезпечити тимчасове короткострокове зберігання пального був розірваний 30.11.2020, а на той момент діяв договір №01/07-01, який було також розірвано 02.12.2020, в свою чергу відповідно до умов цього договору не було передбачено тимчасового короткострокового зберігання пального.

Вказує на те, що власником пального фактично виступав позивач, а в ПрАТ «Луцькавтодор» бензовози брались тільки в оренду, зберігання залишків пального після зливання у паливні баки транспортних засобів позивача, у кількості 5000 л здійснювалось у ПП «Волинь-Транс-Сервіс», так як у ПрАТ «Луцькавтодор» на момент дії даних договорів не було видано ліцензії на зберігання пального, ліцензія на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) була видана їм тільки 20.11.2020. Тобто, фактично відбувалось зберігання пального позивача у бензовозі ПрАТ «Луцькавтодор» за відсутністю ліцензії.

Також згідно додатку до акту перевірки від 08.02.2021, 09.12.2020 була зареєстрована та складена акцизна накладна на 3873,68 л пального та 15.12.2020 - акцизна накладна на 9261,41 л. пального, продавцем виступало ТОВ «Компанія Панхім». Як вказує сам позивач в середньому за один раз позивач може заправити всі наявні у нього транспортні засоби до 5000 л, тобто ті 9261,41 л пального позивач фактично не міг використати повністю, через що у нього виникла потреба для його зберігання, на той момент у ПП «Волинь-Транс-Сервіс» у наявності був резервуар ємкістю 10000 л.

Статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" передбачена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафу 500 000 гривень.

На підставі акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області застосовано до ПП "Волинь-Транс-Сервіс" фінансові санкції, зокрема, на суму 500000 грн., а саме: - за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії.

З врахуванням наведеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

В подальшому ухвалою суду від 27.07.2021 ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14:00 24.09.2021.

Ухвалою суду від 24.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:00 07.10.2021.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, з підстав, наведених у відзиві та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

02.02.2021 працівниками ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 02.02.2021 №430, направлень на перевірку від 02.02.2021 № 297, № 298 здійснено виїзд для проведення фактичної перевірки ПП "Волинь-Транс-Сервіс", що знаходиться за адресою: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66, де останнє здійснює господарську діяльність (а.с. 17, 109).

Перевірка проведена у присутності представника суб`єкта господарювання - головного бухгалтера Лобарчук В.Ю., який підписав акт перевірки та висловив щодо акту зауваження.

За результатами фактичної перевірки складено акт за реєстраційним №03/1046/09-01/37669289 від 08.02.2021 (а.с. 17-18).

Перевіркою встановлено, що згідно реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01.04.2020 по 20.12.2020 встановлено, що ПП "Волинь-Транс-Сервіс" придбало пальне - важкі дистиляти (газойлі) дизельне паливо відповідно до акцизних накладних, наведених у додатку №1 до акту перевірки № 002519 від 08.02.2021. Доставка пального відповідно до акцизних накладних здійснювалась на адресу місця зберігання пального ПП "Волинь-Транс-Сервіс" за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66, де розташована ємність (резервуар) місткістю 10000 л, в якій підприємство зберігає пальне для власних потреб.

При цьому, розвантаження дизельного палива було здійснено за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66, що зазначено в товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів. Вказані дії призвели до порушення вимог статті 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального", а саме: зберігання пального без придбання відповідної ліцензії в період з квітня до 15.12.2020, так як підприємство придбало ліценцію на право зберігання пального терміном дії з 20.12.2020 по 20.12.2025.

Позивачем на акт перевірки було подано заперечення до ГУ ДПС у Волинській області, за наслідками розгляду яких, висновки акту перевірки від 08.02.2021, бланк № 002519 визнано законними, об`єктивними та обґрунтованими (а.с. 21-31).

На підставі даного акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 02.03.2021 № , яким застосовано до позивача штрафну санкцію, передбачену статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" на суму 500 000 грн (а.с. 14).

Вказане податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку та за результатами розгляду скарги, рішенням ДПС України від 07.05.2021 № 10387/6/99-00-06-03-01-06 податкове повідомлення-рішення від 02.03.2021 № залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 33-42).

Позивач не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу від 02.03.2021 № звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно із підпунктами 20.1.4, 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення; запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Як передбачено підпунктами 20.1.10, 20.1.46 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів; під час проведення перевірки та розгляду результатів перевірки отримувати письмові пояснення від посадових (службових) осіб з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документальне підтвердження, у тому числі щодо здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 ПК України.

Так, пунктами 80.1, 80.2 статті 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5. пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Як передбачає пункт 80.5 статті 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

За приписами статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як установлено судом, в основу проведення фактичної перевірки господарської одиниці за місцем зберігання пального, за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66 податковим органом покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

При цьому матеріалами справи підтверджено, що рішення про проведення фактичної перевірки позивача оформлене відповідним наказом, який вручений 02.02.2021 о 13:20 год директору підприємства Іщуку С.В., про що свідчить його власноручний підпис. Керівник підприємства був ознайомлений з направленнями на перевірку та допустив осадових осіб контролюючого органу до її проведення.

Вказане свідчить про виконання контролюючим органом умов допуску до перевірки.

Суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 13.02.2018 у справі № 804/5402/14 саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, то в подальшому предметом розгляду в суді може бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючим органом.

Як вбачається з матеріалів справи, фактична перевірка ПП «Волинь-Транс-Сервіс» була проведена 02.02.2021, за результатами фактичної перевірки складений акт реєстраційний №03/1046/09-01/37669289 від 08.02.2021 з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним. З вказаним актом перевірки ознайомлено головного бухгалтера підприємства та один примірник йому вручено.

Таким чином, на думку суду, в ГУ ДПС у Волинській області були наявні підстави для проведення фактичної перевірки визначені ПКУ та зазначені у відповідному наказі.

Щодо встановленого при проведенні перевірки порушення, а саме: зберігання пального (дизельного палива) без ліцензії суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР.

До вказаного Закону було внесено зміни Законом України від 23.11.2018 № 2628-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів", які набули чинності з 01.07.2019, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Серед іншого, вказані зміни торкнулися, статті 15 Закону, приписи якої після 01.07.2019 ще змінювалися відповідно до Закону України №391-ІХ від 18.12.2019 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування акцизного податку" (чинного з 29.12.2019), та яка стосується спірних правовідносин і приведена нижче.

Абзацом п`ятдесят другим статті 1 Закону №481/95-BP визначено, що місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно частини першої статті 15 Закону №481/95-BP оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частиною восьмою статті 15 Закону №481/95-BP передбачено, що суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (частина десята статті 15 Закону № 481/95-BP).

Разом з тим, згідно частин тридцять дев`ять-сорок два статті 15 Закону № 481/95-BP для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

З аналізу вищезазначених положень законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Вказане вбачається як з визначення термінів "місце зберігання пального", "зберігання пального", так і з переліку документів, які слід надати для отримання ліцензії на право зберігання пального, адже надати такий перелік документів для пересувних ємностей та транспортних засобів неможливо, оскільки останні не є нерухомим майном та не мають чіткої прив`язки до місця (території).

Частинами першою-третьою статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством. До суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500 000 гривень. Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.

Як встановлено з матеріалів справи, посилаючись на придбання ПП «Волинь-Транс-Сервіс» пального у ТОВ «Компанія Панхім» відповідно до акцизних накладних в період з 01.04.2020 по 15.12.2020 відповідач стверджує, що доставка пального здійснювалась на адресу місця зберігання пального позивача - м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66, де розташована ємність (резервуар місткістю 10000 л), в якій зберігалося пальне для власних потреб.

Проте, позивач не погоджується з таким твердженням відповідача та вказує, що ним у вказаний період не здійснювалось зберігання придбаного пального, оскільки резервуар для зберігання пального підприємство придбало лише 30.11.2020, а придбане пальне в період з 01.04.2020 по 15.12.2020 відразу зливалось у паливні баки транспортних засобів підприємства і використовувалось для їх роботи.

Так, судом встановлено, що 24.11.2020 між ПП «Волинь-Транс-Сервіс» (покупець) та ТзОВ «Комплексні аграрні системи» (постачальник) укладено договір купівлі-продажу № 308/1120, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується поставляти окремими партіями та передавати у власність покупцю товари, а покупець зобов`язаний приймати та оплачувати їх. Асортимент товару визначається на підставі прайс-листів та/або каталогів, наданих постачальником, котрі є додатком до договору (а.с. 44-47).

Згідно з додатком № 1 до вказаного договору ПП «Волинь-Транс-Сервіс» придбано резервуар 10000 FUDPS та обладнання до нього (а.с. 48).

На підтвердження факту придбання вказаного товару позивачем надано рахунок на оплату по замовленню № 1637 від 24.11.2020, видаткову накладну № 1887 від 30.11.2020 (а.с. 49-50).

Монтажні роботи по влаштуванню резервуара проведені виконавцем ТзОВ «Комплексні аграрні системи», що підтверджується актом надання послуг № 1888 від 30.11.2020 (а.с. 51).

Отже вказане, на думку суду, свідчить про те, що до 30.11.2020 ПП «Волинь-Транс-Сервіс» не мало на балансі резервуара ємністю 10000 л, що в свою чергу спростовує висновки податкового органу про доставку в період з 01.04.2020 по 15.12.2020 пального на адресу: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66, де був розташований резервуар, в який зливалось та зберігалось пальне без відповідної ліценції.

Протилежного в акті перевірки не встановлено.

При цьому, як слідує з матеріалів справи, придбавши у власність резервуар, ПП «Волинь-Транс-Сервіс» 20.12.2020 отримало ліцензію на право зберігання пального (включно для потреб власного споживання чи промислової переробки) за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66, з терміном дії з 20.12.2020 по 20.12.2025 (а.с. 52).

Щодо зберігання пального в період з 01.04.2020 по 15.12.2020, суд зазначає наступне.

Як зазначає відповідач у відзиві на позовну заяву, ПП «Волинь-Транс-Сервіс» придбавало важкі дистиляти (газойлі), зокрема, в кількості 9255,97 літрів у постачальника ТОВ «Компанія Панхім», що підтверджується акцизною накладною №1331 від 03.04.2020, яке доставлялось на адресу місцезнаходження платника податку: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66.

Позивач не заперечує, що отримав від постачальника ТОВ «Компанія Панхім» важкі дистиляти (газойлі) та зазначає, що придбане пальне привозилось бензовозом та розливалось в баки транспортних засобів підприємства.

Як вбачається з матеріалів справи, ПП «Волинь-Транс-Сервіс» відповідно до укладених договорів оренди від 24.06.2020 № 01/06-24, від 01.07.2019 № 01/07-01 орендувало у ПрАТ «Луцькавтодор» орендувало транспортні засоби, а саме: бензовози марки МАЗ, д.н.з НОМЕР_1 та марки ГАЗ 030283, д.н.з. НОМЕР_2 .

Також між ПП «Волинь-Транс-Сервіс» (замовник) та ПрАТ «Луцькавтодор» (перевізник) було укладено договори про надання послуг № 01/12 від 01.12.2020, № 03/12 від 03.12.2020 відповідно до умов яких, перевізник зобов`язується за допомогою власного автомобільного транспорту марок МАЗ, ГАЗ і водії надати послуги по перевезенню для замовника паливних матеріалів, а замовних зобов`язується сплатити за надані послуги плату, встановлену договором. Перевізник також зобов`язується надати для замовника ряд супутніх (додаткових) послуг, зокрема, тимчасове короткострокове зберігання пального, надання практичної допомоги при зливанні палива у ємкості з прибулого бензовоза, заправляння транспортних засобів чи техніки замовника.

На підтвердження наявної техніки у позивача, останній надав копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів (а.с. 75-86).

Як встановлено судом, відповідно до довідки з ЄДРПОУ серії АА № 504927 та Статуту ПП «Волинь-Транс-Сервіс» видами господарської діяльності підприємства згідно з КВЕД -2010 є: вантажний автомобільний транспорт (49.41), технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (45.20), оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21), оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами (46.33), надання в оренду автомобілів і легкових транспортних засобів (77.11), надання в оренду вантажних автомобілів (77.12).

Тобто пальне, яке придбавалося позивачем, використовувалося саме для здійснення господарської діяльності позивача та могло зберігатися у паливних баках власних та орендованих транспортних засобів.

Надаючи оцінку вищевикладеному, суд зазначає, що, встановивши факт отримання позивачем дизельного пального, відповідач не встановив, не зафіксував та не довів належними та допустимими доказами саме факт та місце зберігання дизельного пального у період з 01.04.2020 по 20 .12.2020.

З матеріалів справи вбачається, що до акту перевірки не додано жодних додатків, які б підтверджували висновки викладені в акті. Фактично, акт перевірки складений лише на основі первинних документів щодо придбання паливних матеріалів.

Суд зазначає, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що за місцем здійснення господарської діяльності позивача зберігалось саме дизельне пальне до акту перевірки не долучено. Проведеною перевіркою жодним чином не підтверджено та не зафіксовано, де саме позивач зберігав з 01.04.2020 по 20.12.2020 пальне та в якій кількості окрім баків транспортних засобів. У акті перевірки від 08.02.2021 лише зазначено про проведений аналіз наданих первинних документів до перевірки щодо придбання пального та встановлено, що пальне у повному обсязі надходжень не могло бути злите в паливні баки транспортних засобів.

Надаючи оцінку вищевикладеному, суд зазначає, що, встановивши факт отримання позивачем дизельного пального, відповідач не встановив, не зафіксував та не довів належними та допустимими доказами факт та місце зберігання дизельного пального.

Вказане, на думку суду, не може свідчити про порушення вимог чинного законодавства.

Крім того, суд зазначає, що із наданого представником позивача пояснення, вбачається, що придбане підприємством пальне до 20.12.2020 розливалося відразу у паливні баки вантажних автомобілів, які перебувають на балансі ПП «Волинь-Транс-Сервіс». В грудні 2020 року була придбана модульна заправна станція ємністю 10000 л та введена в експлуатацію.

Отже, виходячи з фактичних обставин справи, а також норм діючого законодавства, суд дійшов до переконливого висновку про те, що відповідачем не доведено факту зберігання позивачем пального без наявності ліцензії у період з 01.04.2020 по 20.12.2020.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, оскільки факт здійснення зберігання пального ПП «Волинь-Транс-Сервіс» у період з квітня по 15.12.2020 без наявності ліцензії не доведений відповідачем належними та допустимими доказами, тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу, передбаченого статтею 17 Закону №481, відсутні.

А тому податкове повідомлення-рішення від 02.03.2021 № про застосування до позивача штрафу у розмірі 500 000,00 грн є протиправним і підлягає скасуванню, а позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що з врахуванням вищенаведеного інші доводи позивача не мають значення для вирішення справи, тому не надає їм правової оцінки.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь ПП «Волинь-Транс-Сервіс» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області слід стягнути судовий збір у сумі 7500 грн, сплачений квитанцією від 24.05.2021 № 1219.

Керуючись статтями 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 02.03.2021 № .

Стягнути на користь Приватного підприємства "Волинь-Транс-Сервіс" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 7500,00 грн (сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Приватне підприємство "Волинь-Транс-Сервіс" (43010, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Дубнівська, 66, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 4, ).

Суддя Р.С. Денисюк

Повний текст рішення складено 18.10.2021