Справа № 280/5323/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 жовтня 2021 року Справа № 280/5323/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління ДПС у Запорізькій області (Україна, 69107, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр.Соборний, будинок 166, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44118663), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393)

про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати наказ №1041-п від 21 квітня 2021 року «Про проведення фактичної перевірки».

Ухвалою суду від 09 липня 2021 року відкрито спрощене провадження у справі, а розгляд справи призначено без виклику сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що передумовою проведення фактичної перевірки, з підстав передбачених підпунктами 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби. Вказує, що в оскаржуваному наказі відсутні будь-які покликання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а також не відображено, яка саме інформація, що фактично наявна та/або фактично отримана контролюючим органом стала підставою для його прийняття. Також посилається на те, що у зв`язку з обмеженнями під час карантину з метою запобігання коронавірусної хвороби позивач не впустила співробітників ДПС до кіоску за адресою: АДРЕСА_2 .

В позовній заяві позивач просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Головного управління ДПС у Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України проти позову заперечив з підстав поданого відзиву вх.№43594 від 30 липня 2021 року, відповідно до якого зазначає, що 26 серпня 2020 року до Головного управління ДПС у Запорізькій області надійшов лист ДПС України від 26 серпня 2021 року №14994/7/99-00-07-05-02-07, яким повідомлено про можливі порушення з боку позивача законодавства контроль за який покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, суб`єктами господарювання, які здійснюють продаж підакцизних товарів, згідно додатку. Відповідно до цього листа ДПС України проведено аналіз та співставлення наданої інформації, яка дала підстави вважати, що позивачем приховується реальний обсяг розрахункових операцій, що може бути порушенням вимог законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06 липня 1995 року №265/95-ВР зі змінами та доповненнями (далі - Закон №265) в частині регулювання обігу підакцизних товарів, а саме можливі порушення статті 3 цього Закону. Вказує, що оскільки діяльність позивача пов`язана з обігом підакцизних товарів, яка потребує значних витрат на заробітну плату працівникам (4,2тис.грн. на 1 працівника), на утримання об`єкту торгівлі (оренда, комунальні платежі, тощо) (не менше 1,0 тис.грн.), на обслуговування касової та іншої техніки (0,2-0,5 тис.грн.), на ліцензії та дозвільні документи (0,7-0,9 тис.грн.), але при цьому відповідно до листа ДПС України від 26 серпня 2021 року №14994/7/99-00-07-05-02-07 в середньому за місяць проводять через РРО виторги менше 4000, відповідно з них позивачем сплачено менше 200 грн. акцизного податку з роздрібного продажу алкогольними напоями та тютюнових виробів менше 600 грн. (продано товару менше ніж 1200 грн. на місяць), тому з метою виконання функцій передбачених статтею 19-1 ПК України, встановлення фактичних обставин, перевірки вищезазначених фактів, недопущення порушень законодавства, на підставі статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України і висунуто пропозицію про призначення проведення фактичної перевірки позивача, оскільки вказана інформація може свідчити про приховування суб`єктами господарювання реального обсягу розрахункових операцій, що може бути порушенням вимог законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, Закону України №265.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

21 квітня 2021 року заступником начальника Головного управління ДПС у Запорізькій області на підставі статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України видано наказ №1041-п «Про проведення фактичної перевірки», відповідаю до якого наказано з 21 квітня 2021 року протягом 10 діб провести перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових операцій; наявності ліцензій та інших документів; установлених правил торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюють виробництво та обіг підакцизних товарів в України.

Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Запорізькій області № 1041-п від 21 квітня 2021 року та направлень від 21квітня 2021 року №№ 1699, 1700 на підставі статті 19-1, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фахівцями Головного управління ДПС у Запорізькій області проведено фактичну перевірку позивача за адресою: АДРЕСА_2 .

До початку перевірки, у відповідності до пп.20.1.11 п.20.1 ст.20 ПК України, здійснено контрольну розрахункову операцію, а саме придбано пляшку пива «Гараж вишня» 0.5л. за ціною 26 грн. із застосуванням РРО та видачею розрахункового документу.

У відповідності до вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, фахівцями Головного управління ДПС у Запорізькій області позивачу та його продавцю (реалізатору) за адресою: АДРЕСА_2 , було пред`явлено службові посвідчення осіб, які зазначені в направленнях на проведення перевірки та надано для ознайомлення копію наказу про проведення перевірки № 1041-п від 21 квітня 2021 року та самі направлення на перевірку від 21 квітня 2021 року за №№1699, 1700.

Однак отримувати копію наказу на проведення фактичної перевірки та розписуватись у направленнях, як продавець, яка здійснювала розрахункову операцію, так і позивач відмовились та в подальшому не допустили посадових осіб контролюючого органу до перевірки. У зв`язку з чим, на підставі вимог пункту 81.2 статті 81 ПК України, посадовими особами контролюючого органу складено акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки від 21 квітня 2021 року, (зареєстрований 21 квітня 2021 року за № 1009/08/01/07/09/ НОМЕР_1 ).

Судом встановлено, що позивач відмовилась підписувати та отримувати, як акт про відмову в допуску до проведення фактичної перевірки від 21 квітня 2021 року, (зареєстрований 21 квітня 2021 року за № 1009/08/01 /07/09/ НОМЕР_1 ), про що було складено акт відмови платника податків в підписанні та отриманні акта, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки та наданні письмових пояснень до нього від 21 квітня 2021 року (зареєстрований 21 квітня 2021 року за № 1010/08/01/07/09/ НОМЕР_1 ).

Так, позивач не погодившись з наказом №1041-п від 21 квітня 2021 року «Про проведення фактичної перевірки» звернувся до суду з позовною заявою.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачами докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України, яка визначає права контролюючих органів, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Функції контролюючих органів визначені статтею 19-1 ПК України; а згідно із підпунктами 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.19, 19-1.1.20 пункту 19-1.1 цієї статті контролюючі органи виконують такі функції, зокрема: здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Крім того, відповідно до приписів частини першої статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Як видно з матеріалів справи, підставою для призначення фактичної перевірки позивача слугував лист (інформація) Державної податкової служби України №14994/7/99-00-07-05-02-07 від 26 серпня 2020 року щодо задекларованих суб`єктами господарювання податкових зобов`язань з роздрібного продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів за січень - червень 2020 року, зокрема перелік місць торгівлі за КОАТУУ, де нарахування акцизного податку з роздрібного продажу алкогольних напоїв складає менше 200 грн. на місяць, а з роздрібного продажу тютюнових виробів менше 600 грн. на місяць, з Додатком, в переліку яких зазначено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Зі змісту оскаржуваного наказу №1041-п від 21 квітня 2021 року «Про проведення фактичної перевірки» судом встановлено, що такий видано відповідно до статті 191, статті 20, підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75, на підставі підпункту 80.2.2, пункту 80.2 статті 80, пункту 522 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України, з метою здійснення контролю за дотриманням норм законодавства, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі підакцизними товарами; вимог законодавства, яке регулює ведення касових оперіщ и наявності ліцензій та інших документів; установлених правил торгівлі підакцизними товарами, а також інших питань, що регулюють виробництво та обіг підакцизних товарів.

З цього наказу видно, що відповідач не лише вказав норму ПК України на підставі якої здійснюється призначення перевірки, а й уточнив конкретну мету призначення проведення перевірки.

Щодо посилання у наказі №1041-п від 21 квітня 2021 року "Про проведення фактичної перевірки" Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України без зазначення джерела отримання інформації про порушення позивачем вимог законодавства, суд зазначає, що такі недоліки наказу не є безумовною підставою для визнання його протиправним та скасування.

Зазначені недоліки наказу №1041-п від 21 квітня 2021 року, на думку суду, є формальними і не можуть слугувати достатніми підставами для висновку про протиправність такої перевірки.

З огляду на це, необґрунтованими є посилання позивача на недотримання вимог ПК України при оформленні оспорюваного наказу про проведення фактичної перевірки.

Пунктом 80.5 статті 80 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

А пунктом 81.2 цієї статті встановлено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Відмова позивача у допуску посадових осіб контролюючого органу обґрунтована тим, що в оскаржуваному наказі відсутні будь-які покликання на конкретні підстави призначення перевірки, крім як на норми, що регулюють питання призначення перевірки підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а також не відображено, яка саме інформація, що фактично наявна та/або фактично отримана контролюючим органом стала підставою для його прийняття.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржуваний наказ містить визначені пунктом 81.1 статті 81 ПК України реквізити, зокрема: мету (здійснення контролю за дотриманням порядку здійснення розрахункових операцій, наявності ліцензій, виробництва та обігу підакцизних товарів); підстави для проведення перевірки (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України).

Тобто, Головне управління ДПС у Запорізькій області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України мало право на проведення фактичної перевірки позивача на підставі отриманої в установленому законодавством порядку інформації, викладеної в листі Державної податкової служби України №14994/7/99-00-07-05-02-07 від 26 серпня 2020 року та здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального та рішення керівника контролюючого органу, а оскаржуваний наказ №1041-п від 21 квітня 2021 року «Про проведення фактичної перевірки» відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності передбачених ПК України підстав для її проведення.

Відтак, контролюючий орган у спірних правовідносинах діяв правомірно, у межах своїх повноважень та у визначений законодавством спосіб, а тому підстави для скасування оскаржуваного наказу відсутні.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій зокрема у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 820/4766/17.

Доводи позивача в іншій частині на правомірність прийнятого рішення суду не впливають та висновків суду не спростовують, тому суд не вбачає підстав для його детального аналізу.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи позивача у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З огляду на викладене, а також враховуючи усі наведені обставини, суд приходить до висновку, що спірний наказ є таким, що прийнятий у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні.

У відповідності до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За сукупності викладених обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (Україна, 69107, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр.Соборний, будинок 166, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44118663), як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (Україна, 04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 43005393) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 20 жовтня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов