Справа № 640/17548/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Політична партія «Слуга Народу» про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Політична партія «Слуга Народу» (далі - третя особа, ПП «Слуга Народу») про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що ПП «Слуга Народу» протягом шести місяців з дня реєстрації не забезпечила утворення та реєстрацію в порядку, встановленому Законом України «Про політичні партії в Україні», своїх обласних організацій та відповідно незаконно прийняла участь у чергових виборах Президента України 31 березня 2019 року та позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року. Посилається, що голосуванням монобільшості, яка складається з народних депутатів Верховної Ради України, обраних від ПП «Слуга Народу», сформовано Кабінет Міністрів України, який у свою чергу прийняв протиправні постанову від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та розпорядження від 25 березня 2020 № 338-р «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» про запровадження карантину, що обмежило можливість позивача потрапити до Великої Британії з метою працевлаштуватись у сфері сільського господарства цієї країни.

Позивач уважає, що йому спричинено матеріальної та моральної шкоди, а також він упустив можливість через карантин заробити кошти, які ідентифікує як упущену вигоду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення місцевого суду є формальним, упередженим та необґрунтованим, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не надано правової оцінки його доводам, викладеним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує, що місцевим судом повно та об`єктивно оцінено наявні у справі докази, рішення є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду - скасувати, з таких підстав.

Судом установлено, що 28 березня 2016 року Мін`юстом складено правовий висновок щодо відповідності законодавству України установчих документів, поданих на реєстрацію Політичної партії «Партія рішучих змін», згідно з яким політична партія може бути зареєстрована. У висновку зазначено, що відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про політичні партії в Україні» (далі - Закон України № 2365-ІІІ) протягом шести місяців з дня реєстрації партія забезпечує утворення та реєстрацію в порядку, встановленому цим Законом, своїх обласних організацій у більшості областей України, містах Києві, Севастополі та в Автономній Республіці Крим. У разі невиконання політичною партією вказаних вимог, виявлення протягом трьох років з дня реєстрації політичної партії недостовірних відомостей у поданих на реєстрацію документах, невисування політичною партією своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України протягом десяти років орган, який зареєстрував політичну партію, має звернутися до Верховного Суду України з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва на підставі статті 24 Закону України «Про політичні партії в Україні».

31 березня 2016 року відповідачем прийнято наказ № 929/5 про реєстрацію Політичної партії «Партія рішучих змін», найменування якої в подальшому змінено на ПП «Слуга Народу» (свідоцтво про реєстрацію № 377-п.п.).

Уважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання положень частини 1 статті 24 Закону України № 2365-ІІІ та частини 8315 статті 4 Положення про Міністерство юстиції України, яка полягає у нездійсненні подання до суду щодо анулювання свідоцтва про реєстрацію Політичної партії «Слуга Народу» № 377-п.п., а також такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що оскаржувана бездіяльність відповідача не порушує прав позивача, а зобов`язання вчинити певні дії не призведе до поновлення прав останнього.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Положеннями частини 1 статті 24 Закону України № 2365-ІІІ визначено, що у разі невиконання політичною партією вимоги частини сьомої статті 11 цього Закону, виявлення протягом трьох років з дня реєстрації політичної партії недостовірних відомостей у поданих на реєстрацію документах, не висування політичною партією своїх кандидатів по виборах Президента України та виборах народних депутатів України протягом десяти років орган, який зареєстрував політичну партію, має звернутися до суду з поданням про анулювання реєстраційного свідоцтва. Інші підстави для анулювання реєстраційного свідоцтва не допускаються.

Рішення суду про анулювання реєстрації політичної партії тягне за собою припинення діяльності політичної партії, розпуск її керівних органів, обласних, міських, районних організацій і первинних осередків та інших статутних утворень, передбачених статутом партії, припинення членства в політичній партії, а також прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, та його територіальними органами рішень про припинення політичної партії та її структурних утворень відповідно.

Згідно із частинами 2, 6 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Утім, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відтак, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини 3, 5 та 6 статті 55 Конституції України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Згідно із частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

У свою чергу неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник уважає, начебто, певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявнику.

Як убачається із матеріалів справи, спір між позивачем та відповідачем зводиться до його незгоди з результатами виборів Президента України та народних депутатів до Верховної Ради України, запровадженням Кабінетом Міністрів України карантинних заходів, які на думку позивача, є безпідставними та протиправними, у зв`язку з чим йому спричинено матеріальної (упущеної вигоди) та моральної шкоди.

Аналізуючи наведені положення та доводи позивача, колегія суддів приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиконання положень частини 1 статті 24 Закону України № 2365-ІІІ та частини 8315 статті 4 Положення про Міністерство юстиції України, яка полягає у нездійсненні подання до суду щодо анулювання свідоцтва про реєстрацію Політичної партії «Слуга Народу», не породжує для позивача юридичних наслідків, а тому немає обґрунтованих підстав уважати, що відповідач безпосередньо порушив права позивача.

Сама по собі незгода позивача з результатами виборів і запровадженням карантинних заходів не може бути підставою для висновку, що бездіяльність відповідача є протиправною стосовно позивача, також не може свідчити про існування між позивачем та відповідачем правових відносин, які потребують судового захисту.

Наведені висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 826/13187/17, від 06 лютого 2020 року в справі № 804/3819/17.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про безпідставність позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, наведеного не спростовують.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Водночас судова колегія прийшла до висновку, що місцевим судом допущено порушення порядку розгляду справи.

Так, відповідно до пункта 3 частини 3 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Згідно із частинами 1-3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Пунктом 2 частини 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 01 січня 2020 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №294-IХ встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн.

Таким чином, загальний розмір заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди в сумі 2348359,94 грн виключав можливість розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Наведене є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 18 жовтня 2021 року.)