Справа № 400/4727/20
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 400/4727/20

адміністративне провадження № К/9901/35410/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку (далі - Миколаївський ЗВ ВСП), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність щодо виплати йому середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні - затримки виплати належних сум індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, а саме з 09 липня 2020 року по 26 жовтня 2020 року; зобов`язати виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні - затримки виплати належних сум індексації грошового забезпечення, по день фактичного розрахунку, а саме з 09 липня 2020року по 26 жовтня 2020 року, у сумі 67370,60 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Миколаївського ЗВ ВСП щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з 09 липня по 26.жовтня 2020 року. Зобов`язано Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 09 липня по 26 жовтня 2020 року у сумі 41350,99 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

27 вересня 2021 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний Суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року. Заявник, зазначаючи про пункти «а» і «в» частини п`ятої статті 328 КАС України та неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині та задовольнити позов у повному обсязі.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ухвали Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.

Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, зокрема, зазначив, що оскаржує судові рішення на підставі підпунктів «а» і «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, що відхиляється Верховним Судом, так як за клопотанням відповідача ухвалою від 21 грудня 2020 року суд постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження,.

Водночас заявник посилається на невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду у цивільних справах №№ 711/4010/13-ц та 761/9584/15-ц та відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Верховний Суд зазначає, що відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права, щодо якої Верховним Судом сформульований висновок у подібних правовідносинах та обґрунтування у чому саме полягає невідповідність застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.

Перевіряючи доводи касаційної скарги щодо наявності підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Судом установлено, що аргументи позивача зводяться лише до наведення прикладів справ, розглянутих Верховним Судом, за правилами цивільного судочинства. Проте заявником не зазначена норма права, щодо якої Верховним Судом зроблено висновок у подібних правовідносинах.

Водночас мотиви оскаржених судових рішень свідчать про те, що у цій справі позовні вимоги щодо стягнення компенсації на підставі статті 117 КЗпП України задоволено частково через застосування принципу співмірності відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 711/4010/13.

У касаційній скарзі відсутні об`єктивні та вмотивовані аргументи, що спростовують висновки судів щодо необхідності обмежити розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні. Так, заявником лише процитовано положення нормативно-правові акти, з посиланням на практику Верховного Суду без системного взаємозв`язку з обставинами цієї справи.

Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, переоцінки доказів та незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо необхідності застосування принципу співмірності при стягнені середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Тому, лише загальні посилання на незастосування судами висновку Верховного Суду щодо норми права у подібних правовідносинах, за відсутності вмотивованих аргументів, не є підставою для відкриття касаційного провадження. Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

За таких обставин, Суд не вирішує клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко