Справа № 400/4280/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/4280/20
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Танасогло Т.М. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 400/4280/20 за позовом Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі

У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (далі позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 443 820,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано наявністю у відповідача обов`язку, згідно із вимогами частини десятої статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відшкодувати витрати з його утриманням в Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» внаслідок дострокового розірвання контракту через відрахування за академічну неуспішність відповідно до Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964. Добровільно ОСОБА_1 не відшкодував вказані витрати, що зумовило звернення до суду.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 24 травня 2021 року прийнято рішення, яким позовні вимоги Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у сумі 78 103,69 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, Інститутом Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» подано апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить апеляційний суд скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та в цій частині прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом та курсантом стосовно проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом. Так, у разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності), курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти в разі дострокового розірвання контракту через невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) установлений Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964.

У відповідності до приписів пункту 2.1 вказаного Порядку, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, зокрема, витрат на грошове забезпечення. При цьому положеннями пункту 2.1.1 Порядку №964 від 12.07.2006 року передбачено, що витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Отже, відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, в частині стягнення витрат на грошове забезпечення установлено чинним законодавством України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечує проти задоволення апеляційної скарги. Вказує на не законність ухваленого рішення в частині задоволених позовних вимог, просить в цій частині рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої та апеляційної інстанцій установлено, що між Міністерством оборони України в особі Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та ОСОБА_1 було укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, який набрав чинності з 28.07.2017 року. (т.1 а.с.7-8)

Абзацом 6 пункту 1 вказаного Контракту передбачено, що курсант зобов`язаний відшкодовувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованості чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу.

Чинність Контракту припинено 19.08.2020 року у зв`язку з відрахуванням ОСОБА_1 з навчання через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем (наказ начальника ІВМС НУ «ОМА» від 19.08.2020 року №21-РС).

Відповідно до наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) №181 від 28.08.2017 року, молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».(т.1 а.с.9)

Згідно до наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) №166 від 26.08.2020 року, старшину 2 статті ОСОБА_1 , колишнього курсанта 3 навчального курсу, якого було відраховано з навчання наказом ректора Національного університету «Одеська морська академія» від 17 серпня 2020 року № 984 за академічну неуспішність та звільненого наказом начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по особовому складу) від 19 серпня 2020 року № 21-РС з військової служби у запас за підпунктом «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем), з 26 серпня 2020 року виключено із списків особового складу інституту та всіх видів забезпечення (а з продовольчого забезпечення за Каталогом продуктів харчування з 27 серпня 2020 року) і направлено для зарахування на військовий облік до Суворовського РТЦК та СП м. Одеси.

Календарна та загальна вислуга років у Збройних Силах України на 26 серпня 2020 року складає 03 роки 11 місяців 27 днів. Строкову службу вислужив.

Також, у наказі зазначено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 0 % посадового окладу, надбавку за особливості проходження військової служби у розмірі 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 26 серпня 2020 року.

Оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у розмірі 443 820 гривень 62 копійок (грошове забезпечення 365 716 гривень 93 копійок, продовольче забезпечення 47 447 гривень 10 копійок, речове забезпечення 27 956 гривень 02 копійок, квартирно-експлуатаційне забезпечення 1760 гривень 33 копійок, медичне забезпечення (санаторно - курортним лікуванням не забезпечувався) 940 гривень 24 копійок. Наказано внести суму до книги обліку нестач Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» та віднести на старшину 2 статті ОСОБА_1 і надати строк 30 календарних днів для добровільного відшкодування витрат, які пов`язані з навчанням. (т.1 а.с.17-18)

Стверджуючи про наявність підстав для покладання обов`язку з відшкодування витрат у примусовому порядку за рішенням суду, позивач ініціював даний спір.

Вирішуючи спір та приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання по продовольчому, речовому, медичному (лікування) забезпеченню та по квартирно-експлуатаційному забезпеченню на загальну суму 78 103,69 грн., сплата яких відповідачем не підтверджена на час розгляду справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення сум грошового забезпечення суд першої інстанції виходив з приписів пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України та пункту 13 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, якими передбачено, що виплачене грошове забезпечення військовослужбовця поверненню не підлягає.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року N 2232-XII. (далі - Закон N 2232-XII)

Відповідно до частини першої статті 25 Закону N 2232-XII підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів.

Частиною десятою статті 25 Закону N 2232-XII передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж ", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

У відповідності до приписів частини 10 статті 25 Закону N 2232-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року N 964 був затверджений Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах.(далі - Порядок N964).

Так, Порядок №964 визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти.

Пунктом 3 Порядку №964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

На виконання вказаного пункту 3 Порядку № 964, був виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 р. № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений «Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 р. за N 863/14130; далі - Порядок N 419).

Пунктом 2.1 зазначеного Порядку №419 передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на:

грошове забезпечення;

продовольче забезпечення;

речове забезпечення;

медичне забезпечення;

перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад;

оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно до пункту 2.1.1 Порядку N 419 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

З аналізу правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин слідує, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом, на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України і контрактом.

Так, у разі дострокового розірвання контракту, через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Аналогічний підхід до правозастосування при вирішенні подібних правовідносин застосовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року по справі №607/3693/17, у постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справі № 320/7233/19, від 16 жовтня 2020 року №1.380.2019.002683.

Разом з цим суд апеляційної інстанції звертає увагу, що стосовно обов`язку особи відшкодувати вартість навчання у разі невиконання умов контакту Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) висловлювався в ряді справ.

У справі Chitos проти Греції (рішення від 04 червня 2015 року, заява № 51637/12) ЄСПЛ зазначав: заявник не може правомірно стверджувати, що не знав принципу і обсягу зобов`язання, яке він взяв на себе, обравши кар`єру офіцера і військового лікаря. Однією з головних переваг вступу до армії було безкоштовне навчання. Дійсно, збройні сили беруть на себе вартість усього навчання такої особи, сплачують їй платню і надають соціальне забезпечення як кадровому офіцеру. Натомість від офіцера після отримання диплома вимагається взяти на себе зобов`язання служити у відповідному званні певну кількість років.

ЄСПЛ уважає, що накладене на кадрових офіцерів зобов`язання після завершення навчання нести службу протягом певного строку є невід`ємним від покладеного на них завдання. Обчислення строку дії контрактів офіцерів, які отримали освіту коштом армії, і умови розірвання таких контрактів належать до розсуду держави.

Вимога держави повернути кошти, витрачені на навчання офіцерів і військових медиків, а також на їх забезпечення відповідно до потреб, виправдовують заборону розривати контракт протягом певного строку і встановлення відшкодування витрат, яких зазнала держава протягом років навчання. Зобов`язання військових лікарів, які бажають піти у відставку до завершення контракту, сплатити державі певну суму на відшкодування витрат, понесених на їх навчання, цілком виправдовується перевагами, яких не мають цивільні студенти у сфері медицини, зокрема забезпеченим працевлаштуванням, отриманням платні тощо. Сам принцип відкупу років, які залишається відслужити, не становить порушення принципу пропорційності.

У справі Lazaridis проти Греції (рішення від 12 січня 2016 року, заява № 61838/14) заявник (лікар, підполковник армії) подав клопотання про його дострокове відрахування з армії. Генеральний штаб армії зобов`язав заявника виплатити державі відшкодування у сумі 121 321,72 Євро як компенсацію за дострокове звільнення. Заявник оскаржив таке рішення до суду. Суд відхилив його скаргу, у зв`язку із тим, що заявник, отримавши відповідну освіту, зобов`язався відслужити в армії дев`ятнадцять років і вісімнадцять днів, але він прослужив лише чотирнадцять років, два місяці та шість днів. Заявник оскаржив це рішення національного суду.

ЄСПЛ дійшов висновку, що зобов`язання військових лікарів, які бажали залишити армію до закінчення строку виконання обов`язку, відшкодувати державі витрати, понесені на їх навчання, було цілком виправданим з огляду на привілеї, якими вони користувалися порівняно із цивільними студентами-медиками. Особа, яка вступає на навчання до Військової академії, усвідомлює, що аналогом безкоштовної освіти, винагороди та соціальних переваг, якими користується така особа в силу свого військового статусу, є зобов`язання служити в рядах армії протягом визначеного періоду після закінчення навчання.

Обов`язок офіцерів армії нести службу протягом визначеного періоду після завершення їх підготовки відповідає встановленій меті, а тривалість цього періоду визначається на розсуд держав. Саме за допомогою військових установ особи отримують загальну медичну освіту, відповідну спеціалізацію, а також мають можливість займатися приватною медициною в неробочий час. Таким чином, сам принцип викупу решти років служби не порушує принцип пропорційності.

У справі Yanask проти Туреччини (рішення від 06 січня 1993 року заява № 14524/89) щодо права на освіту ЄСПЛ зазначив, що гарантування права на освіту не виключає застосування дисциплінарних стягнень; встановлені обмеження у справі заявника щодо права на освіту у Військовій академії не обмежують його право на освіту у цивільних навчальних закладах.

Щодо захисту права власності у рішенні ЄСПЛ вказано, що у заявника виник борг перед державою щодо відшкодування плати за навчання, харчування, проживання у разі невиконання обов`язку стосовно проходження військової служби в армії у встановлений законодавством період. Комісія вважає, що обов`язок здійснити такі відшкодування після відрахування з навчального закладу не порушує права заявника відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у зв`язку із розірванням контракту через академічну неуспішність та звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовій обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Згідно із абзацом 6 пункту 1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» і відповідачем, 28.07.2017 року ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу».(т.1 а.с.7 зворотній бік)

У відповідності до Витягу з наказу начальника Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) №168 від 28.08.2020 року, ОСОБА_1 оголошено суму до відшкодування за час навчання в Інституті Військово - Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» у розмірі 443 820 гривень 62 копійок (грошове забезпечення 365 716 гривень 93 копійок, продовольче забезпечення 47 447 гривень 10 копійок, речове забезпечення 27 956 гривень 02 копійок, квартирно-експлуатаційне забезпечення 1760 гривень 33 копійок, медичне забезпечення (санаторно - курортним лікуванням не забезпечувався) 940 гривень 24 копійок.

Надано строк 30 календарних днів для добровільного відшкодування витрат, які пов`язані з навчанням.

ОСОБА_1 ознайомлений із розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, про що свідчить його особистий підпис на зворотному боці Витягу з наказу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (по стройовій частині) №168 від 28.08.2020 року.(т.2 а.с.4)

На теперішній час відшкодування витрат на користь Інституту ВМС НУ «ОМА» громадянином ОСОБА_1 не відбувається.

При цьому, слід ураховувати, що у разі дострокового розірвання контракту з курсантом, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.

Згідно із наявною в матеріалах справи Довідкою-Розрахунком щодо вартості виплаченого грошового забезпечення, яка підлягає відшкодуванню за період навчання, виданої військовослужбовцю Інституту ВМС НУ «ОЮА» ОСОБА_1 , розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення відповідачу за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року складає 365 716,93 грн.(т.1 а.с.10)

Окрім цього, аналіз вище наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що грошове забезпечення військовослужбовця Інституту ВМС НУ «ОЮА» ОСОБА_1 входить до складу витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

За таких обставин судова колегія уважає, що наявні законні підстави для стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, а саме грошового забезпечення у розмірі 365 716 гривень 93 копійок.

При цьому, апеляційний суд зазначає про помилковість застосування судом першої інстанції при вирішенні даного спору положень пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України та пункту 13 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260.

Приписи зазначеного вище Порядку України № 260 від 07.06.2018 року визначають механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

У даному випадку, предметом спору у справі, що розглядається є відшкодування Інституту ВМС НУ «ОЮА» витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 у вищому військовому закладі, яке регулюються приписами Порядку №964 прийнятого у відповідності до вимог частини 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та положеннями вказаного Закону, норми яких є спеціальними.

Також вирішуючи цей спір, судом попередньої інстанції не враховано, що відповідачем не було дотримано вимог законодавства України та Контракту від 28.07.2017 року в частині його зобов`язання подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Відтак, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про безпідставність вимог щодо відшкодування ОСОБА_1 вартості його навчання у Інституті ВМС НУ «ОЮА».

Оскільки доводи апеляційної скарги Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню.

Водночас колегія суддів апеляційного суду зауважує, що вимоги ОСОБА_1 щодо скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 400/4280/20 в частині задоволених вимог та відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, які заявлені у відзиві на апеляційну скаргу є безпідставними.

Так, статтею 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) регламентовано порядок та строки подання відзиву на апеляційну скаргу. Частиною четвертою цієї статті визначено, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до частин першої та третьої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, апеляційний суд має повноваження на врахування/не врахування відзиву відповідача під час розгляду справи, однак не може визнавати його необґрунтованим чи приймати рішення про задоволення вимог, які містяться в ньому.

Окрім цього, судова колегія зазначає, що у разі незгоди ОСОБА_1 з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року, останній згідно до положень ч.1 ст. 293 КАС України не позбавлений права подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується приписами ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Ураховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини справи, судова колегія дійшла до висновку, що необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін не має, оскільки апеляційним судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене вище, апеляційним судом установлено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції застосовано закон, який не підлягає застосуванню, що призвело до неправильного застосування судом попередньої інстанції норм матеріального права, а відтак, згідно до приписів ст. 315, 317 КАС України, оскаржуване рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 400/4280/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог - скасувати.

У вказаній частині прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" задовольни повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Інституту Військово-Морських Сил Національного університету "Одеська морська академія" () витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 365 716,93 грн. (триста шістдесят п`ять тисяч сімсот шістнадцять гривень 93 копійки).

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.