Справа № 520/1596/21
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Бабаєв А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 р. Справа № 520/1596/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 09.04.21 по справі № 520/1596/21

за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2

до Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради

про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 ( далі ОСОБА_1 , позивач, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 ( далі ОСОБА_2 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради ( далі Управління, відповідач) , в якому просила:

- визнати протравним рішення Управління від 08.10.2020 № Л-8-637/0/326-20-693/0/540-20 про відмову у наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII ( далі Закон № 3551)

- зобов`язати надати статус члена сім`ї загиблого (померлого) ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_2 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо не прийняття відповідного рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення їй та її доньці статусу особи, на яку поширюється чинність Закону №3551.

Зобов`язано Управління розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення їй та її доньці статусу особи, на яку поширюється чинність Закону №3551, з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Управління за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що заява позивача розглянута відповідно до чинного законодавства, що регулює правовий механізм звернень громадян, на яку надано відповідь у встановлений термін у формі листа відповідь від 08.10.2020 № Л-8-637-0/326/20/693/0/540-20, тоді як чиним законодавства не передбачено винесення апелянтом жодних рішень про надання заявникам статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551. Вказав, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб» від 23.09.2015 № 740 ( далі Порядок № 740) є помилковим, оскільки Харківська міська рада ( далі ХМР) є органом місцевого самоврядування, а її Управління не є структурним підрозділ місцевої держадміністрації відповідно. Зауважив, що ОСОБА_3 ( чоловік позивача) помер внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, при цьому Закон № 3551 передбачає необхідність наявності захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території держав під час воєнних конфліктів. Вказав, що приписи п.4 ст. 10 вказаного Закону поширюються на дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, до закінчення цих закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, тоді як доньці позивача на час звернення виповнилось лише 8 років, що було їй повідомлено та роз`яснено право можливості майбутнього звернення з метою встановлення відповідного статусу.

09.06.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у справі № 520/1596/21.

15.07.20.21 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду задоволено заяву ОСОБА_1 та продовжено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до суду.

03.09.2021 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду закінчено підготовку та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

14.09.2021 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 308 , п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини, які не оспорено сторонами.

14.09.2020 ОСОБА_1 звернулась до УСЗН адміністрації Немишлянського району ХМР із заявою, в якій просила розглянути документи для отримання статусу члена сім`ї загиблого та надати роз`яснення чому заявник та її донька, ОСОБА_2 , 04.06.2012 не отримали даного статусу. У разі відмови заявник просила роз`яснити підставу такої відмови. В додатках до вказаної заяви зазначено: копія паспорту, копія ідентифікаційного номеру, копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про смерть, копія свідоцтва про народження, копія посвідчення учасника бойових дій.

08.10.2020 УСЗН адміністрації Немишлянського району ХМР листом № Л-8-637/0/326-20-693/0/540-20 на заяву позивача повідомило, що відповідно до п.1 ст.10 Закону № 3551 його чинність поширюється, зокрема на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів; сім`ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов`язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу PCP і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов`язаних з антигромадськими проявами; сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, поліцейських, які загинули або померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі. Зазначено, що відповідно до п. 4 ст.10 Закону його чинність поширюється, зокрема на дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти у закладах професійної (професійно - технічної), фахової передвищої та вищої освіти, до закінчення цих закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Вказано, що згідно з наданими заявником документами її чоловік ОСОБА_3 , учасник бойових дій помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і відповідно до постанови ВЛК ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Харківській обл.», причинно-наслідковий зв`язок між захворюванням та смертю у лейтенанта поліції ОСОБА_3 , 1988 року народження: захворювання, яке призвело до смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) «Гостре порушення кровообігу, обумовлене кардіоміопатією неуточненою» - ТАК, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказано, що чоловік позивача отримав захворювання саме під час проходження служби в органах внутрішніх справ, а не під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), як зазначається у ст. 10 Закону № 3551. Крім того, зазначено, що враховуючи надані заявником документи, встановити їй статус особи, на яку поширюється саме чинність Закону №3551, немає правових підстав. Щодо доньки заявника ОСОБА_2 вказано, що у разі, якщо вона буде навчатися за денною або дуальною формами здобуття освіти у закладах професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти до закінчення цих закладів освіти, але не довше ніж до досягнення нею 23 років, вона або її законний представник може, як донька померлого учасника бойових дій, звернутися до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення за місцем реєстрації для можливого встановлення їй статусу особи, на яку поширюється чинність Закону №3551, та видачі відповідного посвідчення на період навчання. Повідомлено, що у разі не згоди з наданими роз`ясненнями заявник має право оскаржити їх у порядку підлеглості вищому органу чи посадовій особі або у судовому порядку.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було прийнято відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача, що свідчить про допущення ним протиправної бездіяльності та наявності підстав для зобов`язання розглянути заяву позивача, із прийняттям відповідного рішення.

Колегія суддів частково не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни визначений Законом №3551, який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Відповідно до абз.4, 8 ч.1 ст.10 цього Закону його чинність поширюється сім`ї осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, поліцейських, які загинули або померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час участі в антитерористичній операції, захищаючи незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України;

сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також сім`ї працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

За приписами абз. 9 п.1 ст.10 Закону № 3551 порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність цього Закону, особам, зазначеним в абзацах п`ятому - восьмому цього пункту, визначається Кабінетом Міністрів України.

Процедуру надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону №3551, деяким категоріям осіб, визначено Порядком КМУ № 740.

Відповідно до абз.5 п.2 Порядку КМУ № 740 статус особи, на яку поширюється чинність Закону, згідно з цим Порядком надається: сім`ям військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) і працівників Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, Державної кримінально-виконавчої служби, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення

Відповідно до пп.4 п.4 Порядку КМУ № 740 підставою для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону для осіб, зазначених в абз.5 п.2 цього Порядку є:

свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи;

документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, і загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;

постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування;

Положеннями п.5, п.6 вказаного Порядку визначено, що для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати структурному підрозділу місцевої держадміністрації з питань соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку.

Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається структурними підрозділами місцевих держадміністрацій з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів.

Як встановлено судовим розглядом ОСОБА_1 звернулась до УСЗНА Немишлянського району ХМР із заявою від 14.09.2020, в якій просила розглянути документи для отримання статусу сім`ї загиблого їй та їй доньці ОСОБА_2 та у разі відмови роз`яснити відповідну підставу, у відповідь на яку відповідачем листом від 08.10.2020 Л-8-637/0/326-20-693/0/540-20 надано відповідь та зазначено про право позивача на оскарження наданого роз`яснення.

Беручи до уваги викладені вище правові норми та враховуючи те, що Управлінням заяву ОСОБА_1 розглянуто по суті, тоді як відповідач не наділений повноваженнями щодо прийняття рішення про надання статусу сім`ї загиблого, про що не повідомлено та не роз`яснено заявнику, колегія суддів визнає помилковим висновок суду першої інстанції щодо допущення УСЗН адміністрації Немишлянського району ХМР протиправної бездіяльності, у зв`язку з його неприйняттям, та вважає, що наявні підстави для виходу за межі позовних вимог та їх задоволення в частині визнання протиправними дій УСЗН адміністрації Немишлянського району ХМР щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення їй та її доньці статусу особи, на яку поширюється чинність Закону №3551.

Крім того, як слідує зі змісту апеляційної скарги, заява ОСОБА_1 від 14.09.2020 розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР ( далі Закон № 393/96).

За приписами ч.3 ст.3 Закону № 393/96 заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Положеннями ч. 3 ст. 7 Закону № 393/96 встановлено, що якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Враховуючи вказані вище правові норм та те, що УСЗН адміністрації Немишлянського району ХМР не дотримано вимог законодавства стосовно направлення запиту позивача за належністю до відповідного органу під час розгляду заяви ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом прав позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення їй та її доньці статусу особи, на яку поширюється чинність Закону №3551, з урахуванням висновків суду, однак визнає помилковими та такими, що підлягають скасуванню висновки суду в частині зобов`язання що УСЗН адміністрації Немишлянського району ХМР прийняти відповідне рішення, з огляду на відсутність відповідної компетенції.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем на заяву позивача протиправно надано роз`яснення, а не прийнято відповідне рішення, колегія суддів вважає помилковим, оскільки рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551, відповідно до Порядку КМУ № 740, приймається структурними підрозділами місцевих держадміністрацій з питань соціального захисту населення, тоді як відповідач є виконавчим органом ХМР, яким правомірно надано відповідь на звернення в порядку Закон №393/96 в межах власних повноважень, про що вірно зазначено апелянтом.

Щодо інших доводів апелянта колегія суддів зазначає.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України»(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, а також неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі №520/1596/21 скасувати в частині визнання протиправною бездіяльності Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради щодо неприйняття відповідного рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення їй та її доньці статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війні гарантії їх соціального захисту» та в частині зобов`язання Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення їй та її доньці статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війні гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення.

Ухвалити постанову, якою визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 про встановлення їй та її доньці статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війні гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення їй та її доньці статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війні гарантії їх соціального захисту», з урахуванням висновків суду.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі № 520/1596/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді Я.В. П`янова О.В. Присяжнюк