Справа № 320/2343/21
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 року № 320/2343/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно - господарського штрафу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.02.2021 №230449.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірною постановою на нього був накладений адміністративно-господарської штраф за не оформлення примірника паспорта маршруту з позначкою "В". Позивач стверджує, що у спірних відносинах він не мав статусу автомобільного перевізника та не міг бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закон України "Про автомобільний транспорт" (далі - Закон №2344), оскільки транспортний засіб, який належить позивачу, у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий у користуванні іншій особі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що під час здійснення рейдової перевірки водій транспортного засобу не надав посадовим особам Укртрансбезпеки жодного документа на підтвердження того, що зупинений транспортний засіб перебував в оренді іншої особи. При цьому, відповідач стверджує, що в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування іншій особі власник зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких законних підставах використовується транспортний засіб.

Відповідач зазначає, що за результатами перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортним засобом марки БАЗ номерний знак НОМЕР_1 було встановлено, що не оформлено паспорт маршруту з регулярних спеціальних перевезень з позначкою "В".

Наведені обставини, за твердженням відповідача, свідчать про правомірність прийнятої постанови та відсутність підстав для її скасування, внаслідок чого відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 позивачу на праві власності належить автобус марки БАЗ модель А079.20 ЭТАЛОН, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Автобус марки БАЗ модель А079.20 ЭТАЛОН, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , був переданий позивачем в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛІРА Транс", про що був укладений відповідний нотаріально посвідчений договір найму (оренди) транспортного засобу від 15.05.2018, зі строком оренди до 15.05.2023.

Судом встановлено, що на підставі направлення від 17.12.2020 №000247 Північним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 23.12.2020 була проведена рейдова перевірка перевізників, під час якої на Броварському проспекті в м. Києві був зупинений транспортний засіб марки БАЗ модель А079.20 ЭТАЛОН, реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким керував водій.

За результатами здійснення перевірки було складено акт про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконань перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №б/н (далі-Акт перевірки), яким встановлено порушення надання послуг з регулярних спеціальних пасажирських перевезень, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - не оформлено паспорт маршруту з позначкою "В", чим порушено вимоги статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".

На підставі вказаного акту перевірки 02.02.2021 була прийнята постанова №230449, якою до позивача застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн. на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Вважаючи зазначену постанову протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог абз. 3 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №442 від 10 вересня 2014 р. "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади", Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті реорганізується шляхом злиття з Державною інспекцією України з безпеки на морському та річковому транспорті, а також підпорядковується службі, що утворюється - Державній службі України з безпеки на транспорті. Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11 лютого 2015 р. затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).

Згідно з вимогами п.1 Положення, Укртранбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра інфраструктури, який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.

Відповідно до вимог абзацу 59 частини 1 статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" у цьому Законі наведені терміни вживаються в такому значенні регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

За приписами частини 1 статті 29 Закону України "Про автомобільний транспорт" вiд 5 квітня 2001 р. №2344-III (далі-Закон №2344-III) автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Згідно з вимогами частини 4, 16 статті 35 Закону №2344-III перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту затверджує Кабінет Міністрів України.

Згідно з вимогами пункту 46 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 1997 р. №176 (далі - Правила №176) регулярні спеціальні перевезення здійснюються на підставі договору, згідно з яким автомобільний перевізник надає підприємству, установі та організації, яка виступає замовником послуг, послуги з перевезення організованої групи пасажирів за певним маршрутом і визначеним розкладом руху, протягом передбаченого договором строку.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до вимог пункту 2 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1567від 8 листопада 2006 р. (далі - Порядок №1567), державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

За приписами пункту 14 Порядку №1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

За вимогами абзацу 2 пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Згідно з вимогами пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

За вимогами пункту 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Відповідно до вимог абзацу 2 пункту 27 Порядку №1567 за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Згідно з вимогами абзацу 1 пункту 29 Порядку №1567 копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі суб`єкта господарювання під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Як було встановлено судом, автобус марки БАЗ модель А079.20 ЭТАЛОН, номер шасі НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить позивачу на праві власності, був переданий ОСОБА_1 в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "АЛІРА Транс", про що був укладений відповідний нотаріально посвідчений договір найму (оренди) транспортного засобу від 15.05.2018, зі строком оренди до 15.05.2023.

Наведене свідчить, що автомобільним перевізником у спірних правовідносинах, у яких допущено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, є саме Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛІРА Транс".

За таких обставин, позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, внаслідок чого спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.02.2021 №230449 є протиправною та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 09.08.2019 у справі №806/1450/16 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 83552579).

При цьому суд вважає хибними твердження відповідача про те, що в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування іншій особі власник зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах використовується транспортний засіб.

Так, абзацом першим пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок №1388), на який посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, визначено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Проте, з наведеної норми не вбачається, що у разі передачі транспортного засобу в оренду власник зобов`язаний зареєструвати (перереєструвати) такий транспортний засіб.

Зокрема, абзацом третій цього ж пункту 7 Порядку №1388 визначено умови, за яких транспортний засіб підлягає реєстрації під час його використання (без права власності): транспортні засоби, тимчасово ввезені на митну територію України для особистого користування більш як на 30 діб, підлягають державній реєстрації в сервісних центрах МВС на строк, визначений відповідним митним органом. Тимчасово ввезені транспортні засоби не можуть бути розкомплектовані на запасні частини, передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Водночас, пунктом 6 Порядку №1388 закріплено, що за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Отже, тимчасовий реєстраційний талон, у разі передачі транспортного засобу у користування, видається виключно за бажанням власника транспортного засобу, а тому такі дії не можуть бути покладені на нього в обов`язковому порядку.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б спростували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією від 25.02.2021 №7463.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Державної служби України з безпеки на транспорті.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 02.02.2021 №230449.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Державної служби України з безпеки на транспорті () судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.