Справа № 420/8994/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8994/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

сторін:

від позивача - Іноземцев О.В. - за довіреністю

від відповідача - Голодняк Д.М. - за Випискою

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (, місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-а) до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.05.2021 року №, №, ; , ,,,006934007, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року №Ю- та рішення № про застосування штрафних санкцій від 14.05.2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 31 травня 2021 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (, місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-а) до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.05.2021 року №, №, ; , ,,,006934007, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року №Ю- та рішення № про застосування штрафних санкцій від 14.05.2021 року.

Ухвалою від 14 червня 2021 року після усунення недоліків у позовній заяві позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Так, позивач зазначив, що наявні всі первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій з контрагентами ТОВ «Будстар Інвест», ТОВ «Граніт-001» та ТОВ «КП «Шляхбуд Інвест» та обґрунтовано обчислено дохід та нараховано податковий кредит по вказаним господарським операціям.

Також позивач зазначив, що протиправно контролюючий орган дійшов висновку, що позивач є платником екологічного податку, оскільки наданими до перевірки документами підтверджено, що екологічний податок сплачений власником асфальтобетонного заводу ТОВ «Юника Проджект 2017», який перебуває в оренді у ТОВ «Ростдорстрой».

Щодо подання розрахунків за податком на доходи фізичних осіб позивач зазначив, що вони не були подані з порушенням граничного терміну подання, оскільки копію розрахунку надіслано до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у встановлені законом строки. Також позивач звернув увагу, що подання звітності ТОВ «РДС» здійснюється через електронний кабінет платника податків.

З питання нарахування та утримання єдиного внеску з заробітної плати, позивач звернув увагу, що відповідачем встановлені порушення через відсутність у завірених довідках МСЕК строки їх дії, однак у ТОВ «РДС» наявна вся необхідна документація для можливості застосування заниженої ставки.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимоги та рішення підлягають скасуванню.

До суду 22 липня 2021 року (вхід. №39664/21) від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що у період, що перевірявся ТОВ «РДС» відобразило придбання ґрунту від ТОВ «Будстар Інвест», однак у ТОВ «Будстар Інвест» відсутнє джерело походження товару, відсутні зареєстровані земельні ділянки, власні основні засоби, трудові ресурси, що свідчить про те, що метою вказаної операції є створення виключно документообігу по не реальним господарським операціям без фактичного її здійснення.

Також перевіркою встановлено, що у серпні - вересні 2019 року ТОВ «РДС» мало взаємовідносини із ТОВ «Граніт-001» щодо придбання послуг поточного ремонту автомобільних доріг, однак, відповідно до наданих актів приймання будівельних робіт встановлено, що загальна кількість витраченого труда робітників за серпень встановила 3336, 51 людино-годин, а за вересень 24040, 47 людино-годин, а за податковою звітністю ТОВ «Граніт-001» загальна кількість витраченого часу труда робітників ТОВ «Граніт-001» у вересні 2019 року могла становити 720 людино-годин, а у серпні працювало лише дві особи. Такі самі порушення виявлені по взаємовідносинам з ТОВ «КП «Шляхбуд інвест». Також відповідач звернув увагу, що за даними єдиного реєстру податкових накладних встановлено відсутність придбання ТОВ «КП «Шляхбуд інвест» протягом серпня - вересня у сторонніх юридичних осіб субпідрядних будівельних робіт, які були перевиставлені на ТОВ «Ростдорстрой».

Окрім того, відповідач наполягає на тому, що позивачем з пропуском граничного строку надано до контролюючого органу податковий розрахунок за формою № 1-ДФ за 04 квартал 2018 року, та на думку відповідача, направлення копії розрахунку до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у законодавчі строки не знімає відповідальності.

Також відповідач вважає, що позивач є платником екологічного податку за період з 01.07.2018 року по 30.09.2019 року, але перевіркою правильності визначення повноти нарахування та своєчасності сплати екологічного податку встановлено його заниження.

На думку відповідача, саме позивач має сплачувати екологічний податок, оскільки фактичну діяльність та викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря АБЗ здійснювало ТОВ «Ростдорстрой».

До суду 03 серпня 2021 року від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких серед іншого відповідач зазначив, що під час перевірки було встановлено порушення визначення бази нарахування ЄВ, оскільки надані завірені довідки до акту МСЕК про встановлення групи інвалідності не відповідають вимогам оформлення таких документів, оскільки лише на першій сторінки є дата, а на інших сторінках позначка «продовжено».

Ухвалою від 03 серпня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів до 12 вересня 2021 року.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 30 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 06 жовтня 2021 року на 14 годину 30 хвилин.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши у вступному слові пояснення представників учасників справи, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» зареєстровано 16 серпня 2005 року, номер запису до ЄДР 1 010521, основним видом діяльності є: будівництво доріг і автострад (42.11).

Суд встановив, що на підставі направлень, виданих ГУ ДПС в Одеській області, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20. 1 ст. 20 та п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст. 77, п. 82.1 ст. 82 ПК України та на підставі наказу Одеського управління Офісу ВПП від 06.02.2020 року за № 157 проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Ростдорстрой» з питань здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2018 року по 30.09.2019 року, та правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2018 року по 30.09.2019 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за наслідками якої складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Ростдорстрой» () №110/34-00-07-01/ 33658865 від 21 квітня 2021 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення:

1. п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, п. 7 П (С) БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів Украйни від 29.11.1999 №800/4153, в результаті чого завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування на суму 17 846 423 грн.

занижено податок на прибуток всього у сумі 3 449 866 грн., у тому числі:

за півріччя 2019 рік - на 150 000 грн;

2. 3 квартали 2019 року -на 3449866 грн. (3 кв. 2019 року 3299866 грн.);

- п. 44.1. ст. 44, п. 198.1, 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 14 129 527 грн., в тому числі:

- серпень 2019 року - 13 693 088 грн.

- вересень 2019 року - 436 439 грн.

Завищено суму від`ємного значення всього 6 392 528 грн., в тому числі:

- вересень 2019 року -6 392 528 грн.

3. п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.2. п. 49.18 ст. 49, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме: несвоєчасне подання звітності податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за ІУ квартал 2018 року.

4. порушення п. 13 ч. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та абз. 2-4 п. 3 розділу Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, а саме у завіреній копії до акту огляду в МСЕК про встановлення групи інвалідності відсутня дата її надання з якої можливо застосувати ставку 8, 41 %, занижено єдиний внесок на суму 6701, 14 грн.

5. п. 49.2 ст. 49, пп. 240.1.1 п. 240.1 ст. 240, пп. 250.2.1 п. 250.2 ст. 250 ПК України, а саме: не подано до ГУ ДПС у Вінницькій області, Вінницьке управління, Вінницька ДПІ (Вінницький район) податкові декларації екологічного податку за 3 квартал 2018 року, 4 квартал 2018 року, 1 квартал 2019 року, 2 квартал 2019 року та 3 квартал 2019 року.

6. пп. 240.1.1 ст. 240, пп. 242.1.1. п. 242.1. ст. 242, ст. 243, 249 ПК України та ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» занижено екологічний податок у сумі 207 863, 66 грн.

Також, суд встановив, що позивачем були подані заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду якого Південним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків листом № 1292/6/34-00-07-01 від 14.05.2021 року надано відповідь на заперечення, відповідно до якого висновку акту залишені без змін.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.05.2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1700 грн. за платежем екологічний податок;

від 14.05.2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1020 грн. по податку на доходи фізичних осіб;

від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 120 511, 15 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 30 127, 79 грн.;

від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 87 352, 53 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 21 838, 15 грн.;

від 14.05.2021 року № про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2019 року на суму 6392528 грн.;

від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 14129527 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 7064764 грн.;

від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 3449866 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 1724933 грн.;

від 14.05.2021 року № про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2019 року на суму 17846423 грн.;

рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.05.2021 року на суму 3 185, 45 грн. та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року № Ю- на суму 6701, 14 грн.

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Одночасно судом досліджені копії первинних документів, які надавались перевіряючим під час перевірки, що стосується спірного питання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово представників сторін та, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Позивач не погоджується по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки.

Так, перевіркою встановлено, що у червні-липні 2019 року ТОВ «РДС» у бухгалтерському обліку відобразило придбання ґрунту від ТОВ «Будстар Інвест» на загальну суму 44 414 816 грн., в т.ч. ПДВ 7402 469 грн., відповідно до договору поставки № 12/06-Г від 12.06.2019 року, укладеного між ТОВ «Будстар Інвест» та ТОВ «РДС».

Під час перевірки були надані видаткові накладні, встановлено, що розрахунки здійснювались шляхом оплати грошовими коштами через розрахунковий рахунок згідно платіжних доручень, однак у ТОВ «Будстар Інвест» відсутнє джерело походження товару, відсутні зареєстровані земельні ділянки, власні основні засоби, трудові ресурси, що свідчить про те, що метою вказаної операції є створення виключно документообігу по не реальним господарським операціям без фактичного її здійснення.

Позивач не погоджувався з такими доводами контролюючого органу, посилаючись на те, що у нього достатньо кількість первинних документів на підтвердження реальності вказаних господарських операцій, а саме: між сторонами була підписана додаткова угода № 1 від 14.06.2019 року, що товар (ґрунт) не підлягає обов`язкової сертифікації, оскільки придбання ґрунту викликано виключно необхідністю використання під час будівельної діяльності без прив`язки до певних якісних та технічних показників товару.

На виконання вказаних господарських операцій надано видаткові накладні, платіжні доручення, також наявний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 118 від 16.07.2019 року, підписаний між ТОВ «СКВО» та ТОВ «РДС» про доставку ґрунту на автодорогу та надані товарно-транспортні накладні.

Окрім того, позивач послався на те, що у господарському суді Одеської області було розгляд справи про визнання недійсним договору поставки, укладеного 12.06.2019 року між ТОВ «Будстар Інвест» та ТОВ «РДС» та рішенням господарського суду Одеської області від 23.11.2020 року по справі № 916/2280/20 відмовлено у задоволенні позову.

Також перевіркою встановлено, що у серпні - вересні 2019 року ТОВ «РДС» мало взаємовідносини із ТОВ «Граніт-001» щодо придбання послуг поточного ремонту автомобільних доріг, однак, відповідно до наданих актів приймання будівельних робіт встановлено, що загальна кількість витраченого труда робітників за серпень встановила 3336, 51 людино-годин, а за вересень 24040, 47 людино-годин, а за податковою звітністю ТОВ «Граніт-001» загальна кількість витраченого часу труда робітників ТОВ «Граніт-001» у вересні 2019 року могла становити 720 людино-годин, а у серпні працювало лише дві особи.

Таким чином, перевіряючи дійшли висновку, що при наявності трудових ресурсів ТОВ «Граніт-001» не мало можливості виконати роботи, зазначені в актах (форми КБ-2).

Також перевіркою встановлено, що протягом 2020-2021 роки стосовно ТОВ «Граніт-001» шість разів приймалися рішення про відповідність платника податків критеріям ризиковості. Отже неможливо підтвердити фактичне отримання послуг від ТОВ «Граніт-001».

Такі самі порушення виявлені по взаємовідносинам з ТОВ «КП «Шляхбуд інвест», а саме: перевіркою встановлено, що у вересні 2019 року ТОВ «Ростдорстрой» мало фінансово-господарські взаємовідносини із ТОВ «КП «Шляхбуд інвест» щодо придбання послуг поточного середнього ремонту автомобільних доріг на загальну суму 3 768 448 грн., в т.ч. ПДВ 628 075 грн. згідно з договору судпідряду від 19.02.2019 року № 1/02-СУБ. Виконання робіт оформлювалася актами форми КБ-2в, КБ-3, підписаними обома сторонами та в підтвердження здійснених робіт підприємством надано акт від 27.09.2019 року № 1, відповідно до якого витрати труда робітників - будівельників на обсяг робіт 14 679, 93 людино-годин, витрати труда робітників, що обслуговують машини 385, 48 людино-годин, відповідно до наданих актів приймання будівельних робіт, загальна кількість витраченого труда робітників становила 15 065, 41 людино-годин. Разом з тим, за податковою звітністю ТОВ «КП «Шляхбуд інвест» у цей період працювало 13 осіб, а для виконання вказаних в акті робіт потрібно було залучити не менше 90 осіб. Отже неможливо підтвердити фактичне отримання послуг від ТОВ «КП «Шляхбуд інвест».

Позивач заперечував проти таких висновків контролюючого органу, оскільки ТОВ «Граніт-001» повідомило позивача листом вих. № 0810-1 від 08.10.2019 року про кількість працівників, та в разі необхідності, у найкоротшій термін зобов`язалося залучити додатковий штат працівників для виконання робіт. Також з листа вбачається, що водії механізмів залучалися за договором оренди, укладеним ТОВ «Граніт-001» з ТОВ «СПМК-17».

Надаючи оцінку наведеним сторонами доводів та доказів, суд виходить із такого застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.п. 134.1 1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.п.44.1 -44.2 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Контролюючий орган при проведенні перевірки зробив висновок про те, що наданні первинні документи не містять інформацію щодо реальності операцій з ТОВ «Будстар Інвест», оскільки у ТОВ «Будстар Інвест» відсутнє джерело походження товару, відсутні зареєстровані земельні ділянки, власні основні засоби, трудові ресурси, та у ТОВ «КП «Шляхбуд інвест», ТОВ «Граніт-001» відсутня належна кількість трудових ресурсів для виконання робіт, зазначених в актах.

Суд не погоджується з зазначеними висновками контролюючого органу, з огляду на таке.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 04.09.2018 року по справі №818/1249/17, суд зазначає: «Суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб».

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.07.2018 року у справі № 817/1339/17 (п. 19).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Порядок формування платником податку на прибуток підприємств витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту у період, охоплений перевіркою, був врегульований нормами статей 138, 139, 198 ПК України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 статті 198 ПК України).

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.

Отже, право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку платника. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

У разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені в первинних документах, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що вони не є підставою для ведення платником податків податкового обліку, за умови, що в своїй сукупності ці документи складають цілісну картину господарської операції, факт здійснення якої не викликає сумнів.

При цьому вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №804/12339/13-а.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем до матеріалів справи надано сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори, накладні, акти виконаних робіт, ТТН, які не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача (неспеціалізована оптова торгівля), та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Аналізуючи складені між позивачем та його контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.

Враховуючи те, що основним видом діяльності позивача є будівництво доріг, пов`язані з господарською діяльністю позивача, на час укладання договорів, контрагенти позивача були платниками ПДВ згідно з чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, а тому відсутні докази, що у позивача мали виникнути обґрунтовані сумніви у добросовісності його контрагентів.

Також, чинним законодавством не передбачено відповідальність платника податків за невиконання чи не належне виконання його контрагентами свої податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта господарювання бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій, наявність відповідних ліцензій та дозволів, якщо виконання робіт (послуг) потребують їх наявність. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з виконання робіт (послуг).

Також відхиляються посилання відповідача на те, що протягом 2020-2021 роки стосовно ТОВ «Граніт-001» шість разів приймалися рішення про відповідність платника податків критеріям ризиковості, оскільки це не охоплюється перевіряємим періодом та відповідність платника податків критеріям ризиковості не позбавляє його права на здійснення господарської діяльності.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, суд вважає, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення - рішення від 14.05.2021 року № про завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за вересень 2019 року на суму 6392528 грн.; від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 14129527 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 7064764 грн.; від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в сумі 3449866 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 1724933 грн.; від 14.05.2021 року № про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 3 квартали 2019 року на суму 17846423 грн., прийняті контролюючим органом помилково, без з`ясування всіх обставин у справі, отже протиправними та належать скасуванню в судовому порядку. З наведених підстав позовні вимоги в цій частині належать задоволенню.

Щодо визнання позивача платником екологічного податку та нарахування зобов`язання за вказаним платежем, суд зазначає таке.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «РДС» (орендар) уклало з ТОВ «Юника Проджект 2017» (орендодавець) договір оренди № ОР-2Р від 02.07.2018 року, відповідно до п. 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим Договором, орендодавець зобов`язується передати орендарю в тимчасове платне володіння та користування атестований асфальтобетонний завод з екіпажем: Benninghoven ECO 4000, визначений у цьому договорі та далі іменується «АБЗ».

Згідно з п.1.2 цього договору, під екіпежем орендодавця розуміються працівники: оператори, варильники сумішей, механізатори заводу, диспетчер та ін., необхідні для звичайної експлуатації АБЗ для виробництва асфальтобетонних та щебенево-мастикових асфальтобетонних сумішей.

Відповідно до п. 6.1.7 цього договору, орендодавець зобов`язаний проводити перевірку відповідності технічного стану АБЗ до вимог законодавства, оформляти та сплачувати платежі, пов`язані з проведенням зазначених заходів, сплачувати податки і збори.

На думку відповідача, саме позивач має сплачувати екологічний податок, оскільки фактичну діяльність та викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря АБЗ здійснювало ТОВ «Ростдорстрой».

У свою чергу позивачем зазначено, що відповідний податок сплачено ТОВ «Юника Проджект 2017», що підтверджено поданими податковими деклараціями екологічного податку та платіжними дорученнями.

Надаючи оцінки наведеним сторонами доводам та доказам з порушеного питання суд виходить із застосування таких норм матеріального права.

Відповідно до пп. 240.1.1. п. 240.1. ст. 240 ПК України, платниками податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються: викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення.

Згідно з пп. 242.1.1. п. 242.1. ст. 242 ПК України, об`єктом та базою оподаткування є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Таким чином, платником екологічного податку є суб`єкт господарювання, який здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення, тобто той, хто використовує відповідні стаціонарні джерела забруднення.

Відповідач як раз й акцентує увагу на тому, що завод перебуває у користуванні позивача, а тому позивач є платником екологічного податку.

Однак, оцінюючи надані сторонами докази кожний окремо та у їх сукупності, суд не погоджується з такою позицією контролюючого органу, з огляду на таке.

Так, суд встановив, що за договором оренди № ОР-2Р від 02.07.2018 року, ТОВ «РДС» прийняло у тимчасове користування АБЗ разом з екіпажем і ціллю оренди є виготовлення асфальтобетонних та щебенево-мастикових асфальтобетонних сумішей, необхідних для веденні виробничо-господарської діяльності орендаря.

Таким чином, аналіз умов вказаного договору доводить, що безпосередньо викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря здійснюються ТОВ «Юника Проджект 2017» для надання ТОВ «РДС» готового продукту, що є ціллю оренди АБЗ для позивача.

Також суд встановив, що не заперечується сторонами, що ТОВ «Юника Проджект 2017» отримано дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, виданий Департаментом агропромислового розвитку, екології та природних ресурсів Вінницької обласної державної адміністрації від 19.10.2018 року та замовило і отримано Звіт з оцінки впливу на довкілля, та ним подано податкові декларації екологічного податку та сплачено вказаний податок, що підтверджено платіжними дорученнями.

Таким чином, суд доходить висновку, що контролюючим органом здійснено помилковий висновок щодо необхідності подачі податкових декларацій та сплати екологічного податку за використання заводу, оскільки фактично цей завод використовувало ТОВ «Юника Проджект 2017» та відповідно сплачувало екологічний податок.

З урахування встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення від 14.05.2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1700 грн. за платежем екологічний податок; від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 120 511, 15 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 30 127, 79 грн. та від 14.05.2021 року № про нарахування податкового зобов`язання за платежем екологічний податок в сумі 87 352, 53 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкції в сумі 21 838, 15 грн. є протиправними та належать скасуванню в судовому порядку, а тому в цій частині позовні вимоги належать задоволенню.

Стосовно податкового повідомлення - рішення від 14.05.2021 року № про застосування штрафних (фінансових) санкції у сумі 1020 грн. по податку на доходи фізичних осіб, суд зазначає таке.

В акті перевірки зроблено висновок, що ТОВ «РДС» до податкового органу за місцем реєстрації подавало податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку за формою № 1-ДФ однією порцією. Податковий розрахунок за формою № 1-ДФ за 04 квартал 2018 року до Офісу ВПП ДФС поданий 07.05.2019 року, де граничний термін подання 08.02.2019 року тобто з порушенням строків, але копію розрахунку надіслано до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у законодавчі строки не знімає відповідальності, так як порушено п. 46.1 ст. 46, пп. 49.18.2. п. 49.18 ст. 49, пп. б п. 176.2. ст. 176 ПК України та п. 2.6. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4.

У свою чергу позивач зазначив, що копію розрахунку надіслано до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у встановлені законом строки, та позивач звернув увагу, що подання звітності ТОВ «РДС» здійснюється через електронний кабінет платника податків.

Надаючи оцінку цим доводам суд виходить із застосування таких норм права.

Так, відповідно до п. 2.6. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин, у разі якщо відокремлений підрозділ юридичної особи не уповноважений нараховувати, утримувати і сплачувати (перераховувати) податок до бюджету, податковий розрахунок у вигляді окремої порції за такий підрозділ подає юридична особа до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням та надсилає копію такого розрахунку до контролюючого органу за місцезнаходженням такого відокремленого підрозділу в установленому порядку. У порції, яка подається за відокремлений підрозділ, зазначаються відомості щодо фізичних осіб (працюючих) цього підрозділу.

Відповідачем не заперечується факт направлення копії розрахунку до Одеського управління Офісу ВПП ДФС у законодавчі строки, але, на думку відповідача, це не звільняє від відповідальності за несвоєчасне подання звітності.

Суд не погоджується з такими доводами контролюючого органу, з огляду на таке.

Так, відповідно до п. 119.1. ст. 119 ПК України, штраф тягне за собою неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.

Однак, матеріалами справи підтверджено, що позивачем було подано розрахунок у строк встановлений законом, але не до офісу ВПП ДФС, а до Одеського управління Офісу ВПП ДФС, тобто до його структурного підрозділу.

Таким чином, суд доходить висновку, що матеріалами справи доведено факт подання податкового розрахунку до податкового органу вчасно, що виключає підстави для застосування відповідальності, передбаченої ст. 119 ПК України.

З урахуванням вище встановлених судом обставин, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно прийнято податкового повідомлення - рішення від 14.05.2021 року № , а тому позовні вимоги в цій частині належать задоволенню.

Стосовно рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.05.2021 року на суму 3 185, 45 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року № Ю- на суму 6701, 14 грн., суд зазначає таке.

Актом перевірки перебачено, що вибірковою перевіркою встановлено порушення п. 13 ч. 5 ст. 8 Закону № 2464 та абз. 2-4 п. 3 розділу Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, а саме у завіреній копії до акту огляду в МСЕК про встановлення групи інвалідності відсутня дата її надання з якої можливо застосувати ставку 8, 41 %, занижено єдиний внесок на суму 6701, 14 грн.

Так, перевіркою встановлено, що працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ТОВ «РДС» застосовано ставку 8, 41 % єдиного внеску, оскільки вони є особи з інвалідністю. Але на думку відповідача неможливо було застосовувати понижену ставку єдиного внеску вказаним особам, оскільки у завіреній копії до акту огляду в МСЕК про встановлення групи інвалідності відсутня дата її надання.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що на першій сторінки довідок є дата, а на другій сторінці цих довідок зазначено «продовжено», але не має дати.

Судом досліджені копії довідок до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 встановлена інвалідність безстроково, ОСОБА_3 - до 01.12.2020 року, тобто у перевіряємий строк ці особи мали відповідну групу інвалідності.

Відповідно до п. 13. 5 ст. 8 Закону № 2464, єдиний внесок для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, встановлюється у розмірі 8,41 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

Матеріалами справи підтверджено, що на підприємстві позивача працюють особи з інвалідністю, які мають відповідні довідки на підтвердження цього факту, а тому суд доходить висновку, що позивачем правомірно застосовано понижену ставку єдиного внеску у перевіряємий період.

Посилання відповідача на недоліки у заповненні довідок до акту огляду МСЕК ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відхиляються судом, оскільки працівники та позивач не повинні нести відповідальність за допущені недоліки при заповненні вказаних довідок уповноваженою особою.

У свою чергу суд зазначає, що суду не надані докази щодо недійсності вказаних довідок, а допущені недоліки не впливають на зміну змісту цих довідок, оскільки, як зазначив відповідач на судовому засіданні, на першій сторінки довідок дата була зазначено, але не зазначено дати поруч слова «продовжено».

Таким чином, враховуючи вищевикладені та встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 14.05.2021 року на суму 3 185, 45 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року № Ю- на суму 6701, 14 грн. є правомірними та належать задоволенню.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (, місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-а) до Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.05.2021 року №, №, ; , ,,,006934007, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 14.05.2021 року №Ю- та рішення № про застосування штрафних санкцій від 14.05.2021 року,- задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) № від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) №006934007 від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) №Ю-006934007 від 14 травня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення № Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) про застосування штрафних санкцій від 14.05.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Південного міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків (, місцезнаходження: 65015, м. Одеса, пр.-т. Шевченка, 15/1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ростдорстрой» (, місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Генуезька, 1-а) судовий збір в розмірі 27240 грн. 00 коп. (двадцять сім тисяч двісті сорок гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 18» жовтня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко