Справа № 420/1732/21
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1732/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул. Семінарська,5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) про скасування наказу про проведення фактичної перевірки, та податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати Наказ ГУ ДПС в Одеській області №4206 від 08.09.2020 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , у зв`язку з протиправністю; скасувати податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2020 року, у зв`язку з його протиправністю.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 15.09.2020 року фахівцями ГУ ДПС в Одеській області проведена перевірка у приміщенні частина якого ФОП ОСОБА_1 орендується для торгівлі підакцизними товарами, та для торгiвлi продуктами харчування. Фактична перевірка проведена за адресою: АДРЕСА_2 . Перевірку проведено на підставі Наказу №4206 від 08.09.2020 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , який, на думку позивача, винесено з порушенням норм податкового законодавства, оскільки не містить посади та прізвища посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку; направлення на перевірку не містить підпису керівника контролюючого органу та не скріплений печаткою контролюючого органу. Отже,спірний наказ не відповідає положенням ПК України щодо його змісту, що додатково свідчить про наявність підстав для його скасування. За результатами фактичної перевірки 22.10.2020 року позивачем отримано Податкове повідомлення-рішення № від 06.10.2020 року, в якому зазначається, що на підставі акта перевірки №861/15/27/ppo/ НОМЕР_1 вiд 17.09.2020 року встановлено порушення п.12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Однак, враховуючи, що вказане повідомлення-рішення прийняте внаслідок перевірки,проведеної на підставі наказу, винесеного з порушення положень податкового законодавства, також підлягає скасуванню.

12.04.2021р. до суду від відповідача - Державної податкової служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позов не визнає, та просить в його задоволенні відмовити, стверджуючи, що ГУ ДПС в Одеській області на підставі наказу від 08.09.2020 №4206 проведено фактичну перевірку магазину, що належить ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якої складено акт від 18.09.2020 №861/15/27/PPO/ НОМЕР_2 . Перевіркою встановлено факт не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на загальну суму 104919.22 гривень. Реалізація товарних запасів на зазначену суму здійснювалась у періоді з 01.01.2020 по 17.09.2020 з використанням реєстратора розрахункових операцій (далі - PPO) та без ведення Книги обліку доходів і витрат (форма №10). Записи у Книзі обліку доходів і витрат відсутні, підтверджуючі документи щодо походження товару до перевірки не надано. Перевірка проведена у присутності ФОП ОСОБА_1 , яка була ознайомлена з актом перевірки, але відмовилась від його підпису, про що складений вiдповiдний акт відмови. За розглядом акта перевірки ГУ ДПС в Одеській області винесене ППР від 06.10.2020 № , згідно з яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції на суму 209838,44 грн. (104919,22 грн. х 2) за здійснення реалізації товарів, які необліковані у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання. Отже, при проведенні фактичної перевірки посадові особи відповідача діяли відповідно до норм чинного законодавства.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №420/1732/21 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.04.2021р. розгляд даної адміністративної справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.06.2021 р. продовжено строк підготовчого провадження у справі №420/1732/21 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення, на тридцять днів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 р. вищеозначену позовну заяву, відповідно до положень ст.169, ч.13 ст.171 КАС України, залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам п.4 ч.5 ст. 160 КАС, з підстав чого позивачеві - ФОП ОСОБА_1 встановлено строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання даного судового рішення, шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду уточненого адміністративного позову, з урахуванням положень ст.ст.160, 161 КАС України, з його копіями для учасників справи, та копіями доданих до нього документів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2021 р. продовжено позивачеві - ФОП ОСОБА_1 , строк для усунення недоліків, шляхом подання до Одеського окружного адміністративного суду уточненого адміністративного позову, з його копіями для учасників справи, та копіями доданих до нього документів, як то передбачено приписами чинного процесуального законодавства.

Ухвалою суду від 01.09.2021 р. продовжено розгляд справи №420/1732/21 за позовом ФОП ОСОБА_1 до Головне управління ДПС у Одеській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу та податкового повідомлення-рішення, відповідно положень ч.14 ст.171 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 01 вересня 2021 року закрито підготовче провадження по справі №420/1732/21, призначено справу до судового розгляду по суті на « 20» вересня 2021р. о 12 год. 20 хв.

01.07.2021року від позивача - ОСОБА_1 до суду надійшли письмові доповнення до відповіді на відзив, в яких, серед іншого, викладено клопотання щодо розгляду справи без її участі.

Таким чином, враховуючи наявність передбачених приписами ч.9 ст.205 КАС України, підстав, та зважаючи на відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд даної адміністративної справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 08.09.2020р. ГУ ДПС в Одеській області прийнято Наказ №4206 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 ) на підставі ст.20, п.п.80.2.2, 80.2.5 п.80.2 ст.80, п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (із змінами), згідно з яким наказано провести фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ), податкова адреса: АДРЕСА_3 та адреса господарського об`єкту: АДРЕСА_2 з 08.09.2020 року тривалістю 10 діб. Перевірку провести за період діяльності з 01.01.2019 року по дату закінчення фактичної перевірки з метою здiйснення контролю щодо дотримання норм законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складiв витратомірами лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального: здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку.

З урахуванням чого, ГУ ДПС в Одеській області на підставі наказу від 08.09.2020 №4206 проведено фактичну перевірку магазину, що належить ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якої складено Акт про результати фактичної перевірки від 18.09.2020 №861/15/27/PPO/ НОМЕР_2 , у висновках котрого наголошено на встановлення факту не ведення ФОП ОСОБА_1 , в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на загальну суму 104919.22 гривень. Реалізація товарних запасів на зазначену суму здійснювалась у періоді з 01.01.2020 по 17.09.2020 з використанням реєстратора розрахункових операцій, без ведення Книги обліку доходів і витрат (форма №10). Записи у Книзі обліку доходів і витрат відсутні. Підтверджуючі документи щодо походження товару до перевірки не надано. Перевірку проведено у присутності ФОП ОСОБА_1 , яка, була ознайомлена з актом перевірки, однак, відмовилась від його підпису, про що був складений вiдповiдний акт відмови.

На підставі вказаного Акта про результати фактичної перевірки від 18.09.2020 №861/15/27/PPO/ НОМЕР_2 , ГУ ДПС в Одеській області 06.10.2020року винесено податкове повідомлення-рішення № щодо застосування до ФОП ОСОБА_1 суми штрафних санкцій за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів розрахункових операцій, у розмірі 209838,44 грн. (104919,22 грн. х 2), зокрема, за здійснення реалізації товарів, необлікованих у встановленому порядку за місцем реалізації та зберігання.

Не погоджуючись з Наказом ГУ ДПС в Одеській області 08.10.2020року №4206 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , а також податковим повідомленням-рішенням № від 06.10.2020року, позивач звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою щодо їх скасування.

Так, на думку суду, позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо скасування Наказу ГУ ДПС в Одеській області №4206 від 08.09.2020 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , скасування податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2020 року, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зпу справі № 3/35-313 вказано, що «…за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.»

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008, вказано, що при визначенні природи «правового акту індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому оскарження дій посадових осіб контролюючого органу після допуску їх до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки визнання дій щодо проведення перевірки не може призвести до відновлення порушеного права платника податків, а тому належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами такої перевірки.

Наведений висновок також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у Постанові від 21.02.2020 року по справі №826/17123/18.

Отже, враховуючи вищевикладене, та зважаючи, що податковим органом фактично була реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення її результатів, котрі власне і слугували підставою для винесення контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення - рішення, Наказ ГУ ДПС в Одеській області про проведення фактичної перевірки від 08.09.2020р., не є таким, що порушує права та інтереси позивача, та до того ж, у разі його скасування, не призведе до поновлення порушеного прав позивача, оскільки, як акцентовано вище, після проведення перевірки права платника податків порушуються лише наслідками проведення такої перевірки, оформленими у формі відповідного рішення.

Таким чином, не є обгрунтованою, та відповідно не підлягає задоволенню позовна вимога ФОП ОСОБА_1 щодо скасування Наказу ГУ ДПС у Одеській області №4206 від 08.09.2020 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1

Податковий кодекс України (далі ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, визначено права контролюючих органів, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Підстави проведення фактичної перевірки регламентовано статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (пп. 80.2.1 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80);

- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (пп. 80.2.3 п. 80.2 ст. 80);

- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80);

- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80);

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80).

Відповідно до п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи-платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як зазначено у пункті 86.1 статті 86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Проте, наказ ГУ ДПС у Одеській області №4206 від 08.09.2020 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 не містить жодних посилань на конкретні (фактичні) підстави для призначення перевірки, крім посилань на норми, що їх регулюють.

В оскаржуваному наказі лише частково процитовано положення пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПКУ - «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального».

Однак, вказані посилання відповідача не дають змоги ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення перевірки за наведених вимог Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що усі сім підпунктів пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, які визначають підстави для проведення фактичної перевірки, містять обов`язкову умову для призначення фактичної перевірки - наявність та/або отримання в установленому порядку (зокрема, від державних органів, внаслідок перевірок, зі скарги покупця тощо) інформації про порушення вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, підставою для призначення фактичної перевірки відповідно до пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Водночас, всупереч вимог чинного податкового законодавства, у Акті про результати фактичної перевірки від 18.09.2020 №861/15/27/PPO/ НОМЕР_2 , фахівцями ГУ ДПС в Одеській області не зазначено підстави, у контексті вищеокреслених положень Податкового кодексу України, для проведення означеної фактичної перевірки, що відповідно унеможливлює ідентифікувати законодавчо передбачену підставу для її призначення, та проведення, як і не визначено, яка інформація свідчить про порушення позивачем законодавства або про їх можливі порушення і в якому порядку вона була отримана.

Згідно з абз. 2 п. п. 5.4 п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Відповідно до абз. 3 п. п. 3.1 п. 3 Рішення Конституційного Суду України від 29.06.2010 року № 17-рп/2010 одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018 (справа № 1-6/2018), яким сформовано правову позицію щодо верховенства права, а саме - основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.

Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, згідно якої, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).

У Доповіді "Верховенство права", яка схвалена Європейською Комісією "За демократію через право" (Венеціанською Комісією) на 86-му пленарному засіданні (25-26 березня 2011 року), наголошено, що принцип правової визначеності є ключовим у питанні довіри до судової системи і верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію (пункт 44); правова визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин (пункт 46); парламентові не може бути дозволено зневажати основоположні права людини внаслідок ухвалення нечітких законів (пункт 47); правова визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття «законних очікувань») (пункт 48).

Вказане також узгоджується зі сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі "Звежинський проти Польщі": - "Суд підкреслює, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі "Беєлер проти Італії"). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (п. 73)".

Так, у постанові від 05 липня 2021 року у справі № 825/951/17 Верховним Судом зазначено, що можливість проведення фактичної перевірки, зокрема, на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України пов`язується із наявністю в податковому органі інформації про можливі порушення з боку суб`єкта господарювання вимог податкового законодавства.

Також, у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 160/7971/19 Верховним Судом акцентовано, що підставою проведення фактичної перевірки, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства, тобто інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства щодо виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, цільового використання спирту, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, з урахуванням наведеного, суд зазначає, що в межах розгляду даної категорії справ, підлягає дослідженню, які саме порушення допустив платник податків, що б послугувало підставою для проведення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, а також встановленню наявності у спірному наказі посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення такої перевірки, крім посилання на норми, що їх регулюють.

При цьому, не виконання податковим органом вимог закону щодо підстави для проведення перевірки, призводить до визнання її незаконною, та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а встановлені обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було власне прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку щодо його про протиправності.

Таким чином, за встановлення протиправності дій податкового органу щодо проведення перевірки без законних підстав, на думку суду, відсутня необхідність аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень, адже незаконність призначення й проведення фактичної перевірки позивача, на думку суду, слугує достатньою правовою підставою для висновку про визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2020 року, як її прямих наслідків, оскільки окреслені у Акті перевірки порушення, виключають допустимість як доказів відомостей, отриманих в ході такої перевірки, та, відповідно, нівелюють її результати.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовної вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Одеській області № від 06.10.2020 року, та відповідно наявності законодавчо передбачених підстав для її задоволення.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління ДПС в Одеській про проведення фактичної перевірки №4206 від 08.09.2020р., а також податкового повідомлення-рішення № від 06.10.2020 року, підлягають задоволенню частково, з вищеокреслених підстав.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул. Семінарська,5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) про скасування наказу про проведення фактичної перевірки, та податкового повідомлення-рішення, задовольнити частково.

2. Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № від 06.10.2020 року.

4. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул. Семінарська,5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 рнокпп НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят)грн.00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

Адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м.Одеса, вул. Семінарська,5; код ЄДРПОУ ВП 44069166) про скасування наказу про проведення фактичної перевірки, та податкового повідомлення-рішення, задовольнити частково

20/10/21h/