Справа № 300/2375/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2375/21 пров. № А/857/16896/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання Кахнич Г.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 300/2375/21 за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2021 року № 002569/0706,-

суддя в 1-й інстанції Панікар І.В.,

час ухвалення рішення 22.07.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 29.07.2021 року,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2021 року № 002569/0706.

Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.04.2021 року № 002569/0706 ґрунтується на висновках акту перевірки від 01.04.2021 року № 090131, які, на думку позивача, не відповідають дійсності та суперечать нормам податкового законодавства. Зокрема, щодо порушень викладених у акті перевірки, позивач вказав на помилковість висновків податкового органу, оскільки нарахування фінансових санкцій можливе тільки після проведення розрахункових операцій без використання РРО і розрахункових книжок. Водночас, позивач вказала на те, що нею здійснювались розрахункові операції через розрахункові книги і чеки. Дані розрахункові документи, як альтернатива РРО реєструвалися в органах ДПС, здавалися по них звіти, та в період другого півріччя 2018 року дозволялося податковим законодавством. Окрім того, позивач зазначає, що вказану перевірку було здійснено без її участі та повідомлення. З огляду на викладене, позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 28.04.2021 року № 002569/0706, що винесене за наслідками вищевказаної перевірки, необґрунтованим, таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства України, внаслідок чого, просить визнати його протиправним та скасувати.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 300/2375/21 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 28.04.2021 року № 002569/0706 в частині застосованих штрафних санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій в розмірі 22 679,90 грн. (двадцять дві тисячі шістсот сімдесят дев`ять гривень дев`яносто копійок). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивачем здійснювалася торгівля підакцизними товарами, тому судом першої інстанції неправомірно застосовано пункт 296.10 статті 296 Податкового кодексу України.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 300/2375/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що податкове повідомлення-рішення від 28.04.2021 року № 002569/0706, в частині застосованих штрафних (фінансових) санкцій в сумі 22 679,90 грн. за проведення розрахункових операцій без застосування РРО винесено необґрунтовано, з порушенням норм податкового законодавства України та ЗУ Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, (чинного станом на 2018 рік), внаслідок чого, останнє слід визнати протиправним та скасувати, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають до задоволення.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 01.04.2021 року № 577-П Про проведення фактичної перевірки та направлень від 01.04.2021 року за № 720, № 721, працівниками Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 01.04.2021 року проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належить ФОП ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.34-36).

За результатами перевірки складено акт (довідку) за № 090131 від 01.04.2021 року, відповідно до змісту якого констатовано порушення позивачем, зокрема, відповідно до поданих звітів про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок) за формою ЗВР-1, книги обліку доходів і витрат в період з 01.04.2018 року по 05.12.2018 року проводились розрахункові операції без застосування РРО на загальну суму 226773,56 грн. Окрім того, при проведенні контрольно розрахункової операції на суму 120 грн. розрахункова операція проведена на неповну суму покупки, а саме горілку Medoff класік 0,5 л. 40% по ціні 95 грн. реалізовано із застосуванням РРО, а воду Pepsi по ціні 25 грн. реалізовано без застосування РРО. Також, встановлено проведення розрахункових операцій через РРО, для підакцизних товарів, без використання режиму попереднього програмування коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД, а саме: 14.08.2020 року о 16:49 год. було реалізовано горілку Наша марка 0,5 л. 40% по ціні 90 грн. без зазначення коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД, 09.09.2020 року о 10:52 год. було реалізовано горілку Козацька рада 0,25 л. 40% по ціні 50 грн. без зазначення коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД та 09.09.2020 року о 19:45 год. було реалізовано горілку Львівська 0,7 л. 40% по ціні 140 грн. без зазначення коду товарної під категорії згідно з УКТ ЗЕД (а.с.28-31).

На підставі акту (довідки) про результати фактичної перевірки за № 090131 від 01.04.2021 року, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.04.2021 року № 002569/0706, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в загальному розмірі 27779,90 грн., у тому числі за проведення розрахункової операції без застосування РРО в сумі 22679,90 грн. (сума розрахункових операції з 01.04.2018 05.12.2018) * 10%) та за проведення розрахункової операції через РРО для підакцизних товарів, без використання режиму попереднього програмування коду товарної під категорії згідно з УКТЗЕД в сумі 5100 грн. (а.с.7).

Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулася до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).

Приписами пп.19-1.1.14 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України) передбачено, що контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податку в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Згідно приписів пункту 81.1 статті 81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Зі змісту направлень на перевірку від 01.04.2021 року за № 720 та за № 721, ОСОБА_1 було пред`явлено службове посвідчення та направлення на проведення перевірки (а.с.34,36).

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Вказане положення узгоджується з приписами п. 296.10 ст. 296 ПК України, якими передбачено, що реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку: першої групи; другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

Норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; не роздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання:

вчинене вперше - 1 гривня;

за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Відповідно до матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 у своїй підприємницькій діяльності до листопада 2018 року використовувала книгу обліку розрахункових операцій, фіскальний номер , а 06.12.2018 року у Надвірнянській оДПІ ГУ ДПС зареєстровано реєстратор розрахункових операцій MG №545Т, заводський номер - GS00005205, фіскальний номер .

Позивачем в період з квітня по листопад 2018 року до Надвірнянської об`єднаної податкової інспекції ГУ ДПС в Івано-Франківській області подавалися звіти про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок). Зі змісту яких вбачається, що дохід ФОП ОСОБА_1 не перевищує 1000000 гривень.

Законом України від 01 липня 2015 року N 569-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій», який набрав чинності 23.07.2015, пункт 296.10 статті 296 Кодексу викладено у новій редакції, зокрема, визначено, що РРО не застосовуються платниками єдиного податку: першої групи; другої і третьої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1 млн. грн. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1 млн. грн. застосування РРО для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування РРО розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом дії свідоцтва платника Єдиного податку.

Враховуючи викладене, платники єдиного податку другої-четвертої групи (фізичні особи- підприємці) при проведенні готівкових розрахунків із споживачами можуть не застосовувати РРО, якщо обсяг доходу таких платників податку у календарному році не перевищує 1 млн. гривень.

З мотивів вищенаведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що станом на 2018 рік позивач не зобов`язана була використовувати реєстратор розрахункових операцій.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги належним чином обґрунтовані, підтверджені наявними матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року у справі № 300/2375/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 19.10.2021 року