Справа № 500/4481/21
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 500/4481/21
18 жовтня 2021 року м.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву про ухвалення додаткового рішення від 23.09.21 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною бездіяльність щодо непроведення перерахунку основного розміру пенсії на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити дії, -
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.09.2021 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення від 20 травня 2021 року №2021/0245 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої ДУ "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Тернопільській області". Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі виданої Державною установою "Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Тернопільській області" оновленої від 20 травня 2021 року №2021/0245 про розмір грошового забезпечення за листопад 2019 року, із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, починаючи з 01.12.2019, із урахуванням проведених виплат. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося.

23.09.2021 до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, допущення до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць та встановлення судового контролю.

Заява обґрунтована тим, що адвокатом Пономаренко І.А. надано, а позивачем ОСОБА_1 прийнято послуги з правничої допомоги на загальну суму 15000,00 грн.

Ознайомившись з заявою про ухвалення додаткового судового рішення та доданими до неї документами, суд дійшов висновку, що її розгляд не потребує отримання додаткових пояснень від заявника (представника позивача) та додаткових доказів.

Отож, у зв`язку з відсутністю необхідності заслухати пояснення представника позивача та отримати від нього додаткові докази для вирішення питання щодо ухвалення додаткового судового рішення, із врахуванням достатності доказів для розгляду даної заяви, вказана заява розглянута судом без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення з огляду на таке.

Згідно із частиною сьомою статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За приписами частини п`ятої статті 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 3 частини першої статті 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області витрат на правову допомогу в розмірі 15 000,00 грн., та зазначив, що дані витрати не є документально підтвердженими та доведеними. А тому просив відмовити в задоволенні цієї вимоги.

На підтвердження витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, суду надано договір про надання правової допомоги у вигляді консультації та складання документів та представлення інтересів в суді від 22.07.2021, на другій сторінці якого після умов договору роздрукована квитанція до прибуткового касового ордера до договору від 22.07.2021 про прийняття Пономаренком І.А. від ОСОБА_1 15000,00 грн.

Умовами договору, укладеного між адвокатом Пономаренком І.А. та ОСОБА_1, визначено, що виконавець зобов`язується надати замовнику консультаційні та юридичні послуги, представлення інтересів в суді та правової допомоги по справі про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо непроведення перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 на підставі виданої оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, зобов`язання вчинити дії. Згідно з пунктом 4.1 замовник сплачує виконавцю винагороду у розмірі 15000,00 грн. без врахування судових засідань, у випадку призначення судових засідань, замовник сплачує за кожне засідання суму в розмірі 2000,00 грн. На початок роботи в момент підписання договору сплачується завдаток в розмірі 100% від суми договору, тобто 15000,00 грн.

До позовної заяви долучено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які позивач понесе у зв`язку з розглядом справи, в якому представник позивача наводить лише норми часу, необхідного для виконання тих чи інших робіт працівниками юридичних служб, проте фактичного розрахунку витрат, понесених адвокатом, не надає.

Відтак суд не вважає належним доказом оплати послуг адвоката зазначену після умов договору, на другій сторінці квитанцію до прибуткового касового ордера до договору від 22.07.2021.

Форма такої квитанції передбачена у додатку 2 до Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 і передбачає, що така квитанція є відривною частиною документу «Прибуткового касового ордеру», який свідчить про приймання готівки в касу.

Так, відповідно до пункту 25 розділу IIІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером (додаток 2), підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання.

Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.

Надана позивачем після змісту умов договору квитанція не є належним документом, що свідчать про оплату гонорару та витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оскільки оформлена не у встановленому законом порядку.

У матеріалах справи відсутній також акт виконаних робіт, який би містив опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, вартість конкретного виду послуг відповідно до угоди.

Беручи до уваги наведене, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, враховуючи предмет спору, конкретні обставини цієї справи незначної складності, яка є типовою та розглянута без виклику сторін, а також відсутність акта, належного розрахунку наданих адвокатом обсягу послуг та затраченого ним часу на надання таких послуг, відсутність доказів оплати гонорару адвоката, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, та приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо заявлених витрат на оплату правничої допомоги, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 15000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia, заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору. Відтак в задоволенні вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. суд відмовляє, так як не вважає належним доказом оплати послуг адвоката зазначену після умов договору, на другій сторінці квитанцію до прибуткового касового ордера до договору від 22.07.2021.

Щодо вимоги про допущення до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць, то суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Частиною другою статті 371 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу під час присудження платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії, що не є вимогою тотожною стягненню.

Отож, оскільки у справі не застосовано спосіб захисту порушеного права у вигляді стягнення, вказані норми застосуванню не підлягають.

Враховуючи наведене, суд не вбачає можливості для звернення рішення суду до негайного виконання.

Також суд звертає увагу представника позивача на те, що судом було вирішено питання про встановлення судового контролю в рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.09.2021.

При цьому суд повторно зазначає, що частиною першою статті 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, вказаною статтею КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено рішення, подати у встановлений судом строк звіт про його виконання.

Разом з тим, на думку суду, в даному випадку підстави для встановлення (в порядку частини першої статті 382 КАС України) судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення відсутні, оскільки у суду немає обґрунтованих сумнівів щодо виконання відповідачем рішення у цій справі, а крім того, примусове виконання рішень суду у даній категорії справ забезпечується органами державної виконавчої служби.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в розмірі 15000,00 грн., допущення до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць та встановлення судового контролю.

Керуючись статтями 243, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, допущення до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць та встановлення судового контролю у справі №500/4481/21 відмовити повністю.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.