Справа № 540/2794/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/2794/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

за участю: секретар судового засідання Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року, прийняте у складі суду судді Ковбій О.В. в місті Херсон по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Галузева фірма «Суднореммонтаж» до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Приватне підприємство «Галузева фірма «Суднореммонтаж» звернулось до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 20.08.2020 №02680506;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 20.08.2020 №02690506;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 20.08.2020 №02700506.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року адміністративний позов Приватного підприємства «Галузева фірма «Суднореммонтаж» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 20.08.2020 №02680506. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 20.08.2020 №02690506. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі від 20.08.2020 №02700506.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та винести постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що однією з підстав для задоволення позовних вимог стало твердження суду про протиправність наказу на проведення перевірки, оскільки в наказі контролюючого органу №593 від 30.06.2020 року відсутнє посилання на фактичну підставу для проведення перевірки, відповідачем не зазначено яка саме інформація стала підставою для її призначення. Апелянт вказує, що підставою для проведення фактичної перевірки визначено пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, при цьому в даному випадку достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин, що узгоджується із позицією Верховного Суду по справам №803/988/17, №812/1112/16, №815/1978/18. На думку апелянта, твердження суду щодо наявності інших підстав для проведення перевірки є безпідставним, як і подальший висновок стосовно не прийняття до уваги посилання відповідача на рішення Верховного Суду.

Крім того, апелянт вказує, що особі, що проводила розрахункові операції та особі, що представилася представником позивача - Кокотою В.Ю. було пред`явлені копію наказу на проведення перевірки, службові посвідчення, запропоновано розписатися в направленнях на перевірку, проте останній відмовився від отримання вказаних документів. Таким чином, на думку апелянта, оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не підлягають скасуванню.

Представник позивача надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПП "ГФ "Суднореммонтаж", , зареєстроване 15.10.2007 року, про що внесено запис № 0009036 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Підприємство взято на податковий облік в органах державної податкової служби з 17.10.2007 року.

22.05.2020 року підприємством зареєстровано ліцензію на право зберігання пального №2001062 за адресою: 73000, Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Шевченко, буд.98а.

30.06.2020 року наказом ГУ ДПС №593 "Про проведення фактичних перевірок" на підставі ст. 20, пп.75.1.3 п.75.1 ст. 75, пп.80.2.1, 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 п.80.2 ст. 80 ПК України визначено організувати в липні поточного року проведення фактичних перевірок платників податків згідно переліку, затвердженого цим же наказом. Серед переліку юридичних осіб, що підлягають перевірці зазначено й ПП "ГФ "Суднореммонтаж".

25.07.2020 року на підстав означеного наказу здійснено контрольно-розрахункову операцію, оформлену відповідним актом від 25.07.2020 року №0130/21/22. Відповідно акту, 25.07.2020 року о 10:10 год. особисто інспектором ГУ ДПС проведено розрахункову операцію з придбання нафтопродукту - "Бензину А-95" 5 л за ціною 23,00 грн, усього на 115,00 грн. Розрахункова операція проведена на приватному подвір`ї за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Шевченко, буд. 98-А де зареєстровано базу зберігання нафтопродуктів ПП "ГФ "Суднореммонтаж". Відпуск проводився через паливо-роздавальні колонки "АЗТ Славутич" в металеву каністру 20 л. Готівкові кошти за нафтопродукти прийняв оператор АЗС, котрий знаходився на території АЗС та проводив заправку.

25.07.2020 року головними державними ревізорами-інспекторами Іщенко І.В., Дем`яновим Г.Г. Черкасовим М.М. проведено фактичну перевірку з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального об`єкту АЗС, що розташований за адресою: вул. Шевченко, 98-А, смт. Лазурне, Скадовський район, Херсонська область.

25.07.2020 року за результатами перевірки складено акт № 0237/21/22/РРО/35468709 від 25.07.2020 року (далі - акт перевірки), яким встановлено факт реалізації нафтопродукту - "Бензину А-95" 5 л за ціною 23,00 грн, усього на 115,00 грн.

За висновками перевірки відповідачем встановлено порушення:

- реалізація нафтопродуктів - "Бензину А-95" 5 л за ціною 23,00 грн, усього на 115,00 грн без реєстрації підприємством ПП "ГФ "Суднореммонтаж" акцизного складу - в системі електронного адміністрування реалізації пального;

- не зареєстровано та не обладнано витратомірами-лічильниками на кожному місці відпуску пального наливом з акцизного складу, розташованому на акцизному складі, та рівнемірами-лічильниками рівня таких товарів (продукції) у резервуарі;

У даному випадку реалізація нафтопродуктів встановлена через одну паливо роздавальну колонку, а саме "Бензин А-95" за ціною 1 л - 23,00 грн, 5 л на загальну суму 115,00 грн. Реалізація палива проводилась підприємством ПП "ГФ "Суднореммонтаж" на обліку в якого база зберігання нафтопродуктів за адресою перевірки.

- здійснення суб`єктами господарювання операції з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку в порядку, передбаченому кодексом;

- здійснення суб`єктом господарювання розрахункової операції з реалізації нафтопродуктів без застосування реєстраторів розрахункових операцій;

- порушено облік товарних запасів на складах та/або в місцях їх реалізації, здійснено продаж нафтопродуктів - "Бензин А-95" на загальну суму 115,00 грн без відображення в даних обліку.

У зв`язку з виявленням наведених в акті перевірки порушень, відповідачем прийнято три податкові повідомлення - рішення від 20.08.2020 року.

Податковим повідомленням-рішенням від 20.08.2020 року №02690506 декларовано порушення позивачем ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів та пального" та на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України і ст. 17 ЗУ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв тютюнових виробів та пального" застосовано штраф в розмірі 250 000,00 грн.

Також, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.08.2020 року №02680506, яким декларовано порушення позивачем п.1 п.12 ст. 3 Закону №265 та на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України і п.1 ст. 17, ст.20 Закону № застосовано штраф в розмірі 241,50 грн.

Податковим повідомленням-рішенням від 20.08.2020 року №02700506 декларовано порушення позивачем п.117.3 ст.117, пп.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України та на підставі пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54 ПК України і п.128-1.1, 128-1.2 ст.128-1 ПК України застосовано штраф в розмірі 1040115,00 грн.

Позивач скористався правом на оскарження перелічених податкових повідомлень рішень до суду, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача щодо протиправності призначення перевірки внаслідок недоліків наказу ГУ ДПС №593 від 30.06.2020 року є обґрунтованими, оскільки в наказі контролюючого органу №593 від 30.06.2020 року відсутнє посилання на фактичну підставу для проведення перевірки, відповідачем не зазначено яка саме інформація стала підставою для її призначення. Крім того, за висновками суду першої інстанції, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що придбане за адресою: Херсонська область, Скадовський район, смт. Лазурне, вул. Шевченко, 98-А паливо належало ПП "ГФ "Суднореммонтаж". Натомість, позивачем надано докази того, що підприємство використовує паливно-роздавальну колонку, відмінну від тої, з якої було придбано бензин "А-95", закуповує та використовує в діяльності дизельне паливо, а не бензин та того, що паливно-роздавальна колонка, з якої представниками контролюючого органу було придбано бензин належить іншому підприємству.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (далі ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

За приписами пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Порядок проведення фактичних перевірок, в тому числі й підстав їх призначення, регламентовано статтею 80 ПК України.

Так, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених підпунктами 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Згідно пп.81.1.1 п.80.1 ст.81 ПК України, у наказі про проведення зазначається дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до наказу про призначення фактичної перевірки керуючись ст.20, пп.75 1.3 п.75.1 ст.75, пп.80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України з метою дотримання суб`єктами господарювання вимог чинного законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, підакцизних товарів та пального на території Херсонської області наказано: організувати у липні поточного року проведення фактичних перевірок платників на підставі ст.20, пп.80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскаржуване рішення фіскального органу - наказ №593 від 30.06.2020 року не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії. Так, зокрема, в ньому відсутнє посилання на фактичну підставу для проведення перевірки, відповідачем не зазначено яка саме інформація стала підставою для її призначення. Вказано лише загальний перелік норм (пп.80.2.1, 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 п. 80.2 ст.80 ПК України), які передбачають право контролюючого органу на проведення фактичної перевірки, що породжує неоднозначне трактування спірного наказу, не дає можливості встановити конкретну підставу для призначення перевірки та, як наслідок, впливає на можливість реалізації позивачем права на оскарження наказу в разі незгоди з його правомірністю.

Водночас, апелянт зазначає, що в якості підстави для проведення фактичної перевірки позивача вказав пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, а саме наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. Водночас, відповідач так і не навів інформації про конкретний факт недотримання платником податків вимог законодавства, яка отримана від державних органів або органів місцевого самоврядування.

Апелянт наполягає на тому, що для проведення перевірки достатньо факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Водночас, як вірно вказує суд першої інстанції, твердження відповідача про те, що пп.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України передбачає можливість контролюючого органу призначати фактичні перевірки тільки на підставі того, що ГУ ДПС здійснює контроль за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин представляє собою гіпертрофоване розуміння норми права, оскільки таке трактування нівелює існування всіх інших підстав для проведення перевірки. Маючи загальне повноваження призначати фактичну перевірку без наявності будь-яких підстав, лише за фактом існування у відповідача контрольних функцій, наповнення законодавцем п.80.2 ст. 80 ПК України переліком інших вичерпних підстав втрачає будь-який сенс.

Суд не заперечує того факту, що до функцій контролюючих органів, відповідно до статті 19-1 ПК України віднесено здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечення міжгалузевої координації у цій сфері (п.п.19-1.1.14.); здійснення заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (пп. 19-1.1.16.) та ін.

Разом з тим, реалізація відповідних функцій у визначеній сфері щодо призначення таких перевірок не є безмежною.

Певні функції має будь-який суб`єкт владних повноважень, однак реалізація таких функцій певним чином обмежена законодавством. Тобто, не в будь-якому випадку за наявності компетенції на проведення перевірки, така перевірка може бути призначена. Жодних правових підстав, які б вказували на необхідність реалізації своїх функцій, відповідачем не наведено та відповідних доказів не надано.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 08.04.2021 року по справі № 640/21528/19, від 04.12.2018 року у справі 820/4894/18, від 11.09.2020 року у справі №640/21536/19, інформація на підставі якої прийнято оскаржуваний наказ, повинна містити інформацію про хоча і можливі, проте конкретні порушення позивачем законодавства, контроль за яким покладено на податкові органи.

З огляду на викладене, апеляційний суд не приймає доводи податкового органу, що самостійною підставою для проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України може бути здійснення ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі контрольних функцій у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Посилання апелянта на рішення Верховного Суду від 05.11.2018 року по справі №803/988/17, від 25.01.2019 року №812/1112/16, від 10.04.2020 року по справі №815/1978/18 є недоречними, оскільки у цих рішеннях надавалася оцінка правомірності наказу відповідно положенням тільки підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, тоді як в даному випадку перевірка призначена на підставі підпунктів 80.2.1, 80.2.2, 80.2.3, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Таким чином, зважаючи на те, що проведення фактичної перевірки позивача здійснено без дотримання вимог пункту 80.2. статті 80 ПК України в частині наявності підстав для проведення перевірки, передбачених п. 80.2. статті 80 ПК України, на які наявні посилання у наказі про проведення перевірки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність перевірки, та, відповідно, відсутність правових наслідків такої.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками такої перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2020 року в справі № 826/17123/18, від 04 вересня 2020 року в справі № 821/1274/18, від 22 вересня 2020 року в справі № 520/8836/18.

Згідно висновків постанови Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, при оскарженні наслідків проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень платник податків не позбавлений можливості посилатися на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. Суди мають надавати правову оцінку відповідним підставам позову за їх наявності, а якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно висновків Верховного Суду, викладених зокрема у постанові від 08 жовтня 2021 року у справі № 160/7967/19 у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) пред`явлення або надіслання у випадках, визначених пунктом 81.1 статті 81 ПК України документів (формальна підстава).

Порядок підтвердження факту виконання посадовими особами обов`язку щодо пред`явлення направлення на проведення перевірки, копії наказу про її проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки також встановлений п. 81.1. ст. 81 ПК України. Таким підтвердженням є або підпис вповноваженої особи платника податків у направленні із зазначенням його прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення, або (у разі відмови розписатися) акт, який засвідчує факт відмови.

В даному конкретному випадку, відповідачем надано до суду копію акту відмови від 25.07.2020 року №0132/21/22, згідно якого ОСОБА_1 (згідно акту перевірки - ОСОБА_2 ) відмовився від отримання/підпису матеріалів перевірки.

Як вірно втснаовлено судом першої інстанції, акт відмови складений щодо особи - ОСОБА_1 , правовий зв`язок якого з підприємством позивачем визначено контролюючим органом як представник. Натомість, ані в матеріалах перевірки, ані під час судового розгляду справи наведений зв`язок судом не підтверджено.

Відповідно пояснень представника підприємства ПП "ГФ "Суднореммонтаж" Кукота В.Ю. не є та ніколи не був представником підприємства, в трудових правовідносинах з позивачем також не знаходився.

Вказане підтверджено самим ОСОБА_1 під час допиту в суді першої інстанції в якості свідка. Свідок, як і позивач в справі зазначили, що ОСОБА_1 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . 15.05.2020 року між ними укладено договір оренди нерухомого майна згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування частину земельної ділянки на умовах договору загальною площею 0,15 га для використання з метою встановлення паливно-роздавальної колонки для зберігання дизельного пального. Будь-які інші відносини, окрім договірних між ним та позивачем відсутні. Покази свідка в цій частині підтверджуються договором оренди нерухомого майна від 15.05.2020 року та штатним розписом ПП "ГФ "Суднореммонтаж" від 01.07.2020 року.

Допитаний в якості свідка представник ГУ ДПС - головний державний ревізор-інспектор Черкасов М.М. не зміг пояснити яким чином ОСОБА_1 було визначено представником ПП "ГФ "Суднореммонтаж", посилаючись на давність подій, що досліджуються.

Суд враховує, що приписи п. 81.1. ст. 81 ПК України передбачають визначення в якості представника суб`єкта, що перевіряється особи, яка фактично проводить розрахункові операції. Однак в даному конкретному випадку, ідентифікуючі дані такої особи представниками контролюючого органу не встановлювались. Відповідно показів свідка ОСОБА_1 особа, що зображена на фото з матеріалів фактичної перевірки є його неповнолітнім сином ОСОБА_3 , який також не має відношення до підприємств та розрахункових операцій не проводив.

Врахуванню підлягає також та обставина, що згідно наданих суду доказів, на території домоволодіння, що належить ОСОБА_1 , окрім майна позивача, розташовано майно самого ОСОБА_1 та майно Приватного підприємства "Роздрібно-торгівельна фірма "Астор". Згідно пояснень представника позивача, свідчень ОСОБА_1 та долучених до справи доказів, свідок здає в оренду належну йому земельну ділянку двом підприємствам, одне з яких - ПП "РТФ "Астор" використовує її для розміщення паливно-роздавальної колонки АЗТ "Славутич" тип Nova, заводський номер 0623 для зберігання бензину (колонка, зафіксована матеріалами перевірки). Інше підприємство - ПП "ГФ "Суднореммонтаж" орендує земельну ділянку, належну свідку для розміщення з метою встановлення паливно-роздавальної колонки для зберігання дизельного пального.

Наявність в ПП "ГФ "Суднореммонтаж" паливнороздавальної колонки для зберігання саме дизельного палива разом з ємністю об`ємом 5,0 куб. м підтверджується довідкою №10 від 08.06.2021 року та первинними документами на придбання виключно дизельного палива.

З Акту перевірки та свідчень ОСОБА_4 наданих в судовому засіданні суду першої інстанції вбачається, що представниками контролюючого органу в рамках контрольної розрахункової операції здійснювалось придбання виключно бензину "А-95". Дизельне паливо не придбавалось.

На питання щодо того, яким чином було встановлено належність придбаного представниками контролюючого органу пального свідок ОСОБА_4 відповів, що наведена обставина встановлено за допомогою баз даних, відповідно яких за адресою: АДРЕСА_1 розташовано місце зберігання палива ПП "ГФ "Суднореммонтаж".

З аналізу наведеного вбачається, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що придбане за адресою: АДРЕСА_1 паливо належало ПП "ГФ "Суднореммонтаж". Натомість, позивачем надано докази того, що підприємство використовує паливно-роздавальну колонку, відмінну від тої, з якої було придбано бензин "А-95", закуповує та використовує в діяльності дизельне паливо, а не бензин та того, що паливно-роздавальна колонка, з якої представниками контролюючого органу було придбано бензин належить іншому підприємству.

Також, враховуючи те, що особа, яка здійснювала розрахункову операцію вчиняла дії щодо паливно-роздавальної колонки, належність якої позивачу не підтверджена контролюючим органом, така особа не може вважатись вповноваженою особою позивача в розумінні приписів п. 81.1. ст. 81 ПК України.

Отже, контролюючим органом не доведено виконання обов`язку щодо пред`явлення направлення на проведення перевірки, копії наказу про її проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки представнику ПП "ГФ "Суднореммонтаж", оскільки повноваження представництва в осіб , відносно яких такі дії були вчинені відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності призначення перевірки ПП "ГФ "Суднореммонтаж" та дотримання передбачених ПК України передумов для її проведення. Таким чином, спірні податкові повідомлення рішення підлягають скасуванню, оскільки є наслідком протиправної фактичної перевірки, проведеної контролюючим органом.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Галузева фірма «Суднореммонтаж» до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О. О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва