Справа № 640/16349/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Пащенко К.С.
суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2021 року Справа № 640/16349/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Грибан І.О., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань праці у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2021 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної служби України

з питань праці у Київській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з питань праці у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови № КВ1242/1721/АВ/СП/ФС-461 від 23.07.2019 про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 12 519,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка, за результатами якої відповідачем прийнято спірну постанову, була проведена з порушенням відповідної процедури, а саме без одержання погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Крім того, суд звернув увагу на те, що акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 08.07.2019 № КВ1242/1721/АВ, на підставі висновків якого винесено оспорювану позивачем постанову, не містить підпису інспектора праці, яким він складався.

Разом з тим, суд зазначив, що відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивача про розгляд її справи щодо накладення штрафу.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на правомірності прийнятої ним спірної постанови та стверджуючи, що в ході інспекційного відвідування ним було виявлено порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 265 КЗпП України.

При цьому, на переконання апелянта, отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, не є обов`язковим для проведення перевірки.

Також апелянт зазначає, що позивача було повідомлено про розгляд її справи рекомендованим поштовим листом, згідно з вимогами законодавства, і що направлення такого листа підтверджується відповідним фіскальним чеком.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, до відповідача надійшла заява (скарга) від 21.06.2019 ОСОБА_2 , колишньої працівниці позивача, яка просила перевірити позивача на предмет правильності проведення повного розрахунку при її звільненні.

У зв`язку з надходженням вказаної заяви (скарги) відповідачем було видано наказ від 02.07.2019 № 3239 та направлення від 04.07.2019 № 1242 та проведено інспекційне відвідування позивача, за результатами якого складено акт інспекційного відвідування юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 08.07.2019 № КВ1242/1721/АВ.

При мірник вказаного акта надіслано позивачу без підпису інспектора праці, яким він складений.

У зазначеному акті встановлено ненадання позивачем до перевірки документів на запит контролюючого органу, що кваліфіковано як порушення ч. 6 ст. 256 КЗпП України та ч. 6 ст. 264 КЗпП України, а саме - створення перешкод для всебічного дослідження дотримання вимог законодавства про працю з гр. ОСОБА_2

23.07.2019 відповідачем розглянуто справу про накладення на позивачу штрафу за порушення законодавства про працю та винесено постанову, якою на позивача за порушення ч. 6 ст. 265 КЗпП України накладено штраф у розмірі 12519,00 грн.

Позивач, вважаючи вказану постанову протиправною, звернулася до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 877-V), Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення № 96), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 509).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону № 877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону України № 877-V, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку, з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Згідно зі ст. 6 Закону № 877-V, підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності).

У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.

У п.п. 1, 7 Положення № 96 визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральим органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення , нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону України № 877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: - дату складення акта; - тип заходу (плановий або позаплановий); - форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); - предмет державного нагляду (контролю); - найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; - найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.

Пунктами 6, 7 Порядку № 509 визначено, що про розгляд справи Держпраці та її територіальні органи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в Держпраці чи її територіальному органі, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством чітко визначено порядок призначення та проведення органами Держпраці інспекційного відвідування суб`єктів господарювання з метою перевірки дотримання ними вимог законодавства про працю та порядок застосування відповідних заходів реагування в разі виявлення порушень.

При цьому, тлумачення норм Закону № 877-V вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення повинні враховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила перелічені в частині п`ятій статті 2 та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами звертатись до інших норм Закону № 877-V.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є Закон № 877-V, незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі № 500/2878/18.

Таким чином, проведення інспекційного відвідування органами Держпраці за зверненням особи потребує погодження центрального органу виконавчої влади.

Крім того, за результатами такого заходу контролю особі має бути вручено примірник відповідного акта, підписаний інспектором праці, який здійснював такий захід.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що інспекційне відвідування позивача було проведено ГУ Держпраці в Київській області без одержання погодження центрального органу виконавчої влади, яким в цьому випадку є Держпраці України.

Крім того, примірник акта даного заходу, що був наданий позивачу, не містить ані підпису інспектора праці, яким він був складений, ані осіб, що брали участь у цьому заході, зокрема позивача, та/або позначення про те, що вона відмовилася від його підписання /т.1 а.с.12/.

Водночас, у контексті аналізу цього питання, судова колегія відзначає, що в акті зазначено про проведення інспекційного відвідування у присутності безпосередньо ФОП ОСОБА_1 /т.1 а.с.11/.

Разом з тим, у цьому ж акті зазначено, що позивач не надала витребуваних у неї документів на вимогу контролюючого органу від 05.07.2019 /т.1 а.с.11 зі зворотного боку/, але у матеріалах справи відсутні докази отримання такої вимоги позивачем, а з наданого суду примірнику вбачається, що вимогу було вручено не позивачу, а ОСОБА_3 /т.1 а.с.25 зі зворотного боку/. Втім, жодних доказів того, що вказана особа уповноважена позивачем на отримання відповідних вимог, суду також не надано.

Також, повно та всебічно перевіряючи всі доводи апелянта, колегія суддів звертає увагу й на те, що спірну постанову винесено щодо порушення позивачем ч. 6 ст. 265 КЗпП України (за створення перешкод для всебічного дослідження дотримання вимог законодавства про працю з гр. ОСОБА_2 ), але в акті перевірки, на підставі якого прийнято таку постанову, вказано порушення зовсім інших норм, а саме ч. 6 ст. 256 КЗпП України та ч. 6 ст. 264 КЗпП України /т.1 а.с. 27/, які не передбачають відповідного складу правопорушення та містять зовсім інші положення.

Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія приймає до уваги, що в матеріалах справи міститься фіскальний чек про направлення позивачу поштової кореспонденції, але з самого лише чеку неможливо встановити ані, що саме було відправлено позивачу, ані, тим більше, що відповідний лист нею було отримано і що вона була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду її справи.

Тож, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що позивача було повідомлено про розгляд її справи рекомендованим поштовим листом, згідно з вимогами законодавства, і що направлення такого листа підтверджується відповідним фіскальним чеком.

Всі інші доводи апеляційної скарги, зокрема про те, що в ході інспекційного відвідування було виявлено порушення позивачем вимог ч. 6 ст. 265 КЗпП України, а також, що отримання погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, не є обов`язковим для проведення перевірки, колегія суддів не приймає з підстав, наведених вище.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку про те, що оспорювана позивачем постанова винесена за результатами перевірка, проведеної незаконно та з грубими процедурними порушенням, що нівелює наслідки такої перевірки і свідчить про неналежність доказів, отриманих під час її здійснення.

Приходячи до такого висновку, судова колегія враховує доктрину «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree), сформульовану Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію, викладену ЄСПЛ в рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», відповідно до якої принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

Отже, судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Державної служби України з питань праці у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2021 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з питань праці у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 травня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 19 жовтня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: І.О. Грибан

О.В. Карпушова