Справа № 420/9173/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9173/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

сторін:

від позивача - Конєв К.С. - за довіреністю

від відповідача - Щур А.В. - за Випискою

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергомонтаж» (, місцезнаходження:65049, м. Одеса, вул. Палубна, б. 9/2) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 01 червня 2021 року надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергомонтаж» (, місцезнаходження:65049, м. Одеса, вул. Палубна, б. 9/2) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27 травня 2021 року № 1; від 27 травня 2021 року № 1, від 28 травня 2021 року № 3.

Ухвалою від 07 червня 2021 року справу прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Так, позивач зазначив, що визначальним фактором, який впливає на правильність формування витрат у підприємства у звітному податковому періоді є сплата грошових коштів за придбання будівельно-монтажних послуг, які включаються до складу витрат звітного періоду та впливають на формування фінансового результату до оподаткування, який розраховується відповідно до п.п. 13.4 1.1 ПК України.

На думку позивача, вартість матеріальних витрат по взаємовідносинам з ТОВ «Свєтстрой», ТОВ «Будівельна інноваційна група «Альтіка», ТОВ «Арія строй град», ТОВ «Окард Будінвест» обов`язково має бути включена до складу витрат підприємства звітних податкових періодів та обов`язково враховується при обчисленні суми податку на прибуток, що підлягає сплаті та, відповідно, формування витрат ТОВ «Гідроенергомонтаж» по цим договорам та іншим первинним документам, оскільки факт виконання контрагентами позивача робіт підтверджується усіма необхідними первинними документами: актами виконаних робіт, за формою «КБ2», довідками щодо вартості виконаних будівельних робіт за формою №КБ-3, податковими накладними, даними податкової звітності з податку на додану вартість, банківськими виписками щодо сплати грошових коштів за виконану роботу, а також безпосередньо готовністю об`єктів, на яких проводили роботи контрагенти позивача.

Таким чином, позивач вважає, що первинні документи, що складені по взаємовідносинам з ТОВ «Свєтстрой», ТОВ «Будівельна інноваційна група «Альтіка», ТОВ «Арія строй град», ТОВ «Окард Будінвест» безумовно є такими, що дають змогу ідентифікувати зміст господарської операції та осіб, які приймали участь у їх здійсненні.

Стосовно податкового кредиту з податку з додану вартість, позивач зазначив, що підставою для заниження суми податкового кредиту ТОВ «Гідроенергомонтаж» за період з січня 2019 року по січень 2020 року контролюючий орган у акті перевірки зазначив інформацію по підприємствам ТОВ «Свєтстрой», ТОВ «Будівельно-інноваційна група «Альтіка», ТОВ «Арія строй град», ТОВ «Окард будінвест», яка повністю дублює інформацію, зазначену у відповідному підрозділі акту перевірки з податку на прибуток підприємств.

У свою чергу позивач зазначив, що під час проведення перевірки були надані всі належним чином складені та оформлені первинні бухгалтерські документи, банківські виписки, регістри бухгалтерського обліку по рахункам, які підтверджують реальність господарських відносин позивача з ТОВ «Свєтстрой», ТОВ «Будівельно-інноваційна група «Альтіка», ТОВ «Арія строй град», ТОВ «Окард будінвест», та суми податку на додану вартість, включені позивачем до податкового періоду, що перевірявся, підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

Таким чином, позивач вважає, що сформував податковий кредит з урахуванням положень ст. 198 ПК України, який містить заборону включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг) не підтверджених зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними.

Також, позивач зазначив, що в акті перевірки відсутні будь-які зауваження перевіряючих до наданих позивачем документів, відповідач не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у первинних документах, а також не зазначив про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

До суду 30 червня 2021 року (вхід. №34274/21) від відповідача Головне управління ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позову повністю, зазначивши, що у періоді, що перевірявся з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року встановлено взаємовідносини із контрагентами-постачальниками ТОВ «Свєтстрой», ТОВ «Будівельно-інноваційна група «Альтіка», ТОВ «Арія строй град», ТОВ «Окард будінвест», по яких не підтверджено здійснення господарських операцій з придбання підрядних робіт на загальну суму 9 305 600 грн., у тому числі ПДВ 1550 933 грн., в результаті чого встановлено завищення собівартості на загальну суму 7 754 667 грн.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Гідроенергомонтаж» неправомірно перенесено інформацію зі складених первинних документів до облікових регістрів - до декларацій з податку на прибуток підприємства, ТОВ «Гідроенергомонтаж» необґрунтовано внесено записи в облікові регістри, які мають проводитись на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього положення, а відповідні складені документи не можуть за змістом п. 44. 1 ст. 44 ПК України вважатись первинними документами для підтвердження даних податкового обліку.

Також, у ході перевірки встановлено, що у періоді з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року ТОВ «Гідроенергомонтаж» задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 10 615 389 грн. по взаємовідносинам із контрагентами-постачальниками ТОВ «Свєтстрой», ТОВ «Будівельно-інноваційна група «Альтіка», ТОВ «Арія строй град», ТОВ «Окард будінвест», по яких не підтверджено здійснення господарських операцій з придбання підрядних робіт на загальну суму 9 305 600 грн., у тому числі ПДВ 1550 933 грн.

Щодо податку на доходи фізичних осіб відповідач зазначив, що перевіркою встановлено, що позивачем як податковим агентом не відображено у перевіряємому періоді відомості про доходи громадян, виплачені на користь фізичних осіб підприємців за ознакою « 157», а саме: ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , та не відображено поворотну фінансову допомогу засновника та керівника ТОВ «Гідроенергомонтаж» за ознакою « 153».

Ухвалою від 04 серпня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження по справі на 30 днів до 05 вересня 2021 року.

Позивачем 11.08.2021 року надано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач не надав суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою, занесеною до протоколу підготовчого засідання 31 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 29 вересня 2021 року на 14 годину 30 хвилин.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання 29 вересня 2021 року оголошено перерву по справі на 04 жовтня 2021 року.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача на відкритому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши у вступному слові пояснення представників учасників справи, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гідроенергомонтаж» зареєстровано 25 лютого 2011 року, номер запису до ЄДР 1 041198, основним видом діяльності є: будівництво будівель (45.21.1).

Відповідно до Витягу з Реєстру платників податку на додану вартість №090 ТОВ «Гідроенергомонтаж» зареєстровано платником податку на додану вартість (т.1, а.с. 35).

ТОВ «Гідроенергомонтаж» має ліцензію Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо здійснення господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків відповідальності належать до об`єктів з середніми та значними наслідками (за переліком робіт згідно з додатком) (т.1,а.с. 36).

Так, суд встановив, що на підставі направлень, виданих ГУ ДПС в Одеській області, відповідно до п.п. 20.1.4 п. 20. 1 ст. 20 та п.77. 1 ст. 77 ПК України плану-графіка проведення документальних планових перевірок платника податків на 2021 рік, на підставі наказу від 02.03.2019 року №1029-п проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Гідроенергомонтаж» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року, відповідно до затвердженого плану (переліку питань) документальної перевірки, за наслідками якої складено акт «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Гідроенергомонтаж» () №7896/15-32-07-01-17/37549920 від 20 квітня 2021 року, відповідно до висновків якого встановлено порушення:

- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, п. 134.1.1. п. 134,1 ст. 134 Податкового кодексу України, п. 7 П (С) БО 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів Украйни від 29.11.1999 №800/4153, п. 5 П (С) БО 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000р. №20, п. 2 ст.3, п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року №996-XIV (із змінами та доповненнями), та п.4, п. 5, п. 7, п. 7 П (С) БО 16 «Витрати», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, в результаті чого (на думку перевіряючих) занижено податок на прибуток всього у сумі 1424522 грн., у тому числі:

- 2019 рік - на 1245906 грн;

- 1 квартал 2020 року - на 128946 грн.;

- 1 півріччя 2020 року - на 165878 грн. (у тому числі, 2 кв/2020 занижено - 36932 грн.);

- 3 квартали 2020 року -на 141188-грн. (у тому числі, 3 кв. 2020 завищено 24690 грн.);

- 2020 рік - на 17;8616 грн. (у тому числі, 4 кв. 2020'занижено - 37428 грн.);

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого (на думку перевіряючих) занижено податок на додану вартість, в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1550933 грн., у тому числі: січень 2019 року - 750000 грн.; лютий 2019 року у сумі - 3833 грн.; березень 2019 року -182500 грн.; квітень 2019 року - 175000 грн.; травень 2019 року - 83333 грн.; червень 2019 року - 44600 грн.; липень 2019 року - 144167 грн.; листопад 2019 року - 27500 грн.; січень 2020 року - 140000;

- п. 6 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ 29.12.2017р. №148;

- ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (несвоєчасне подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2020 року та листопад 2020 року) по строку подання 21.12.2020 року;

- ст. 51, п. 119.2 ст. 119, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, а саме податковий розрахунок за IV квартал 2020 року до Головного управління ДПС в Одеській області, Малиновська державна податкова інспекція (Малиновський район м. Одеси) не наданий, не відображенням у перевіряємому періоді відомостей про доходи громадян; виплачені на користь фізичних осіб - підприємців за ознакою доходу « 157», а саме ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , не відображено поворотну фінансову допомогу засновника та керівника ТОВ «Гідроенергомонтаж» ОСОБА_4 за ознакою доходу « 153» (т.1, а.с. 37-114).

Також, суд встановив, що 11.05.2021р. ТОВ «Гідроенергомонтаж» були подані заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду ГУДПС в Одеській області позивачу надіслано лист вих. №4158/КПР/15-32-07-01-10 від 24.05.2021р., в якому повідомлено про викладення висновків акту перевірки №7896/15-32-07-01-17/ 37549920 від 20.04.2021р. в іншій редакції, а саме по податку на прибуток скориговано суму заниження податку на прибуток на 1395956 грн., у зв`язку з виключенням висновку про порушення по взаємовідносинам з ТОВ «Білд Компані»; скасовано висновок про порушення ст. 6, п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.20 І Op. №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (несвоєчасне подання звітів про суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вересень 2020 року та листопад 2020 року), у зв`язку з тим, що даний висновок зроблено помилково. В іншій частині висновки акту перевірки були залишені без змін (т.1, а.с. 136-157).

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення від 27.05.2021 року № 1 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 1 938 666 грн. (т.1, а.с. 158-159); податкове повідомлення-рішення № 1 від 27.05.2021 року про збільшення суми податку на прибуток на суму 1 700291,00 грн. (а.с.160-161) та податкове повідомлення-рішення № 3 від 28 травня 2021 року про застосування штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1020 грн. (т.1,а.с.163).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Одночасно судом досліджені копії первинних документів, які надавались перевіряючим під час перевірки, що стосується спірного питання.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово представників сторін та, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Спірні правовідносини врегульовано нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Позивач не погоджується по суті виявлених порушень за результатами проведеної перевірки.

Перевіркою встановлено, що у період з 01.01.2019 року по 31.12.2020 року встановлено заниження податку на додану вартість у сумі 1 550 933 грн.

Так, в акті перевірки зазначено, що перевіркою встановлено у періоді з 01.01.2019 по 31.12.2020 взаємовідносини із контрагентами-постачальниками: ТОВ «Свєтстрой», ТОВ «Будівельно-інноваційна група «Альтіка», ТОВ «Арія строй град», ТОВ «Окард Буд інвест», по яких не підтверджено здійснення господарських операцій з придбання підрядних робіт на загальну суму 9305600 грн., у тому числі ПДВ 1550933 грн., в результаті чого встановлено завищення собівартості на загальну суму 7754667 грн.».

Суд встановив, що 06 березня 2019 року між КП «Будова» (Замовник) та ТОВ «Гідроенергомонтаж» (Підрядник) укладено договір № 0603/19-Т, відповідно до умов якого Підрядник зобов`язується виконати за завданням замовника відповідно проектно- кошторисної документації власними та/або залученими силами та засобами, надати та здати належним чином виконанні роботи у встановлений даним Договором строк, а Замовник виконати та здати належним чином виконані роботи у встановлений даним Договором строк, а Замовник зобов`язується здійснити приймання та при відсутності претензій та обґрунтованих зауважень зобов`язується прийняти та оплатити належним чином виконанні роботи по монтажу систем опалювання, водопостачання та каналізації на об`єкті будівництва: «Будівництво групи житлових будинків з паркінгом за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна, 135, Житловий будинок №3, 4 ( Т.1,а.с. 246-257).

Також, суд встановив, що на виконання цих договорів ТОВ «Гідроенергомонтаж» залучались субпідрядні організації, а саме ТОВ «Свєтстрой», ТОВ «Біг Альтіка», ТОВ «Арія Трой Град», ТОВ «Окард Буд Інвест», ТОВ «Аль Софія».

По кожному з цих контрагентів акті перевірки зазначається інформація, що контрагенти позивача, які залучались до виконання субпідрядних робіт здійснювали діяльність спрямовану на здійснення операцій пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам, а тому ТОВ «Гідронергомонтаж» завищено податковий кредит по зазначеним контрагентам та завищено витрати.

Відповідно до п.п.п 134.1 1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, об`єктом оподаткування є:

прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до п.п.44.1 -44.2 ст.. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Контролюючий орган при проведенні перевірки зробив висновок про те, що наданні первинні документи не містять інформацію щодо реальності операцій ТОВ «Гідроенергомонтаж» з субпідрядними організаціями, виконання умов за матеріальними витратами, не відомо де матеріали зберігались, хто ніс відповідальність за охорону матеріалів на об`єкті, не встановлено походження витратних матеріалів, не встановлено кому передано в подальшому дані роботи, так як в актах приймання-передачі виконаних будівельних робіт відсутні інформація щодо субпідрядників, не виконувалися умови щодо трудових ресурсів, відсутня інформація наявності основних фондів (власних, орендованих), що не відображає реального здійснення операцій, тобто є недостовірним та не підтверджує здійснення господарських операцій, документи не відповідають дійсності, існує превалювання форми над суттю та економічним змістом.

Суд не погоджується з зазначеними висновками контролюючого органу, з огляду на таке.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 04.09.2018 року по справі №818/1249/17, суд зазначає: «Суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб».

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 31.07.2018 року у справі № 817/1339/17 (п. 19).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, будь-які документи мають силу первинних лише в разі здійснення господарської операції та можуть братися для підтвердження даних податкового обліку.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Суд зазначає, що стан виконання податкових обов`язків визначається виключно дотриманням норм податкового законодавства. В основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів з урахуванням ділової мети такого руху та його зв`язку з господарською діяльністю платника податків. Це випливає з того, що норми податкового законодавства пов`язують формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування та податкового кредиту з фактом придбання товарів з метою використання в господарській діяльності.

Отже, вирішальним значенням при вирішенні питання щодо формування платником податку витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту має значення не те, які зобов`язання сторони обумовили договором, а те, що вчинив платник податків. З позицій оподаткування не має значення чи має в господарській операції дефект волевиявлення сторін правочину, а має значення господарська операція, що вчинена платником, яка і має бути предметом аналізу в податковому спорі.

Порядок формування платником податку на прибуток підприємств витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, та податкового кредиту у період, охоплений перевіркою, був врегульований нормами статей 138, 139, 198 ПК України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 цієї статті ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (підпункт 198.6 статті 198 ПК України).

Враховуючи вищевикладені приписи законодавства, у податковому обліку господарські операції та витрати за ними мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та понесення витрат. Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною.

Отже, право платника податків на збільшення валових витрат та на включення сум ПДВ до податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами.

Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів виключно у разі фактичного здійснення платником податків господарської операції.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, а тому не можуть бути підставою для врахування фінансових показників господарської операції в податковому обліку платника. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ.

У разі фактичного здійснення господарської операції певні недоліки, допущені в первинних документах, не є безумовною підставою для їх оцінки такими, що вони не є підставою для ведення платником податків податкового обліку, за умови, що в своїй сукупності ці документи складають цілісну картину господарської операції, факт здійснення якої не викликає сумнів.

При цьому вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №804/12339/13-а.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем до матеріалів справи надано сукупність первинних та інших документів, які в умовах звичайної ділової практики супроводжують та підтверджують фактичне вчинення платником податків господарських операцій, зокрема: договори, накладні, акти виконаних робіт, оборотно-сальдові відомості, які не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення підприємством господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) чи їх невідповідності з господарською діяльністю позивача (неспеціалізована оптова торгівля), та не свідчать про відсутність у позивача підстав для формування задекларованих позивачем податкових вигод у вказаному періоді.

Аналізуючи складені між позивачем та його контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача.

Враховуючи те, що основним видом діяльності позивача є будівництво будівель, пов`язані з господарською діяльністю позивача, на час укладання договорів, контрагенти позивача були платниками ПДВ згідно з чинного законодавства та належним чином зареєстрованими у Єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, мали відповідні ліцензії, а тому відсутні докази, що у позивач мали виникнути обгрунтовані сумніви у добросовісності його контрагентів.

Також, чинним законодавством не передбачено відповідальність платника податків за невиконання чи не належне виконання його контрагентами свої податкових зобов`язань.

Суд зазначає, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість належить з`ясовувати рух активів платника податку в процесі здійснення спірних господарських операцій. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів, їх подальшу реалізацію тощо.

Здійснення господарської діяльності контрагентами не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта господарювання бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій, наявність відповідних ліцензій та дозволів, якщо виконання робіт (послуг) потребують їх наявність. На період господарських взаємовідносин між позивачем та контрагентами, останні були зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також платниками податку на додану вартість.

Відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної неможливості здійснення господарської діяльності з виконання робіт.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем надано належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій, суд вважає, що відповідачем неправомірно зроблено висновок про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України, а тому податкові повідомлення-рішення податкове повідомлення-рішення від 27.05.2021 року № 1 № 1 від 27.05.2021 року підлягають скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення -рішення № 3 від 28 травня 2021 року про застосування штрафних санкцій по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 1020 грн. (т.1,а.с.163), суд вважає, що воно також підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Гідроенергомонтаж» встановлено порушення не відображення у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманих з них податку у перевіряємому періоді відомостей про доходи громадян, виплачені на користь фізичних осіб-підприємців за ознакою доходу « 157», а саме: ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , та поворотної фінансової допомоги засновника та керівника підприємства позивача ОСОБА_4 за ознакою доходу « 153», що є порушенням п. 119.1 ст. 119, п. 176. 2 ст. 176 ПК України.

На судовому засіданні представник позивача пояснив, що за цими господарськими операціями ТОВ «Гідроенергомонтаж» не виступало податковим агентом.

Оцінивши надані сторонами доводи з цього питання, суд виходить із застосування таких норм права.

Так, відповідно до п. 165.1 ст. 165 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи:165.1.31. основна сума поворотної фінансової допомоги, наданої платником податку іншим особам, яка повертається йому, основна сума поворотної фінансової допомоги, що отримується платником податку; 165.1.36. дохід фізичної особи - підприємця, з якого сплачується єдиний податок згідно із спрощеною системою оподаткування відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, суд доходить висновку, що основна поворотна фінансова допомога та отриманий від позивача дохід фізичних осіб - підприємців не є доходом, який включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Відповідно до п. 119.1 ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 гривень.

З огляду на те, що позивач не повинен був включати до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу вказані доходи, то й відсутні правові підстави для застосування до нього штрафних санкцій в порядку ст. 119 ПК України.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені у судовому засіданні факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову не довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх рішень, а тому позовні вимоги належать задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергомонтаж» (, місцезнаходження:65049, м. Одеса, вул. Палубна, б. 9/2) до Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) від 27 травня 2021 року № 1.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) від 27 травня 2021 року № 1.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5) від 28 травня 2021 року № 3.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС в Одеській області (, місцезнаходження: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5), як відокремленого підрозділу ДПС на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроенергомонтаж» (, місцезнаходження:65049, м. Одеса, вул. Палубна, б. 9/2) судовий збір в розмірі 22700 грн. 00 коп. (двадцять дві тисячі сімсот гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано « 18» жовтня 2021 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко