Справа № 380/7133/21
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/7133/21
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху

19 жовтня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Карп`як О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправними рішення та дій, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20, ), у якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової прокуратури Західного регіону України щодо невиплати ОСОБА_1 при прийнятті 02.09.2014 року на військову службу підйомної допомоги, передбаченої п.3.1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 №370;

- зобов`язати спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу, передбачену п.1,2, 3.1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 №370, у розмірі місячного грошового забезпечення за вересень 2014 року;

- визнати протиправними рішення і дії військової прокуратури Західного регіону України щодо не проведення повного розрахунку (невиплати підйомної допомоги при прийнятті 02.09.2014 року на військову службу) 09 серпня 2019 року у день виключення зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними рішення і дії військової прокуратури Західного регіону України щодо видання наказу військової прокуратури Західного регіону України від 08 серпня 2019 року №577к про виключення ОСОБА_1 09.08.2019 зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України;

- скасувати наказ військової прокуратури Західного регіону України від 08 серпня 2019 року №577к про виключення 09.08.2019 ОСОБА_1 зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України;

- стягнути з Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки повного розрахунку (невиплати підйомної допомоги при прийнятті 02.09.2014 на військову службу), з 10.08.2019 по день фактичного розрахунку;

- відповідно до ст.382 КАС України встановити судовий контроль за виконанням рішення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що при прийнятті його на військову службу йому не нараховувалась та не виплачувалась підйомна допомога, що передбачена Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністра оборони України від 22.10.2001 №370. На звернення позивача щодо виплати такої допомоги, відповідач повідомив про відсутність підстав для її виплати з огляду на те, що при прийнятті на військову службу такий не змінював місце проживання. Вважає, що нормами законодавства передбачено неможливість виключення військовослужбовця зі списків особового складу без його повного розрахунку, у зв`язку з чим просить скасувати наказ про виключення його зі списків особового складу. Просить позов задоволити.

Ухвалою від 30.04.2021 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали суду від 30.04.2021 позивачем подано заяву про поновлення процесуального строку.

Ухвалою від 06.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

04.06.2021 на адресу суду надійшов відзив, у якому відповідач про сить залишити позов без розгляду. В обґрунтування зазначає, що оскільки позивач був прийнятий на військову службу за контрактом 02.09.2014, саме з цієї дати слід розраховувати строк позовної давності, проте із позовною заявою останній звернувся лише у травні 2021 року. Окрім того вказує, що аналогічні позовні вимоги про скасування наказу від 08.08.2019 №577к розглядались у справах №1.380.2019.005731, №380/5636/21, №380/5752/21, №380/5958/21, №380/7271/21. Більше того, останнім пред`явлено позов до суду з тими ж вимогами, які містились у справі №1.380.2019.005781 та у задоволенні яких судами першої та апеляційної інстанцій відмовлено.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 17 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Правовідносини, які виникають під час проходження військослужбовцем військової служби відносяться до поняття публічна служба.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом в постановах від 22.04.2020 у справі №811/1664/18, від 30.07.2020 у справі №817/1540/17.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

На підставі частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій.

Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

При цьому, слід зазначити, що строк в один місяць визнано законодавцем достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено, визначилася, чи буде вона звертатися до суду із позовом щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція щодо строків звернення до адміністративного суду викладена Верховним Судом в постанові від 23 грудня 2020 року (справа №360/4485/19).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку позивач посилається на такі обставини:

- у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком;

- позовні вимоги про визнання протиправними рішень і дій та скасування наказу від 08.08.2019 №577 к пов`язані і є наслідком протиправності дій відповідача щодо не проведення повного розрахунку у день видання цього наказу;

- щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вказує, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Щодо належності підйомної допомоги до складу грошового забезпечення військовослужбовця суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗПП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Між тим, Верховним Судом неодноразово, зокрема, в постановах від 28.11.2019 у справі №802/1470/16-а, від 04.03.2020 у справі №802/1854/17-а, від 05.03.2020 у справі №802/689/16-а, від 18.03.2020 у справі №810/3476/16 зазначалося, що аналіз вимог ст.ст.9,9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» свідчить, що підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійним видом допомоги, яка виплачується за певних умов при переїзді військовослужбовців на нове місце військової служби в інший населений пункт.

Отже підйомна допомога не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, що обумовлює відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень законодавства, які зазначають, що строки звернення до суду з таким позовом не застосовуються.

Щодо не врегулювання питання строків звернення до суду Інструкцією про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженої наказом Міністерства оборони від 22.10.2001 №370 (далі Інструкція №370) суд зазначає наступне.

Дійсно, Інструкцією 370 не визначено строків звернення до суду у зв`язку із невиплатою підйомної допомоги.

Між тим, як вже зазначалося, вище, частина третя статті 122 КАС України встановлює, що за відсутності спеціального регулювання застосовуються відповідні положення КАС України.

Оскільки правовідносини, які виникають під час проходження військовослужбовцем військової служби відносяться до публічної службу, тому при визначення строку звернення до суду з цим позовом, підлягають застосуванню приписи частини п`ятої статті 122 КАС України, які визначають, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, позивач повинен був звернутися до суду з цим позовом у місячний строк з дня, коли дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 04.12.2019 справа №815/2681/17 та від 22.01.2020 справа №620/1982/19, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Щодо визначення дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення його права.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №370, яка була чинна на час проходження позивачем військової служби, особам офіцерського складу (далі - офіцери), прапорщикам (мічманам) та військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі - військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення.

Згідно пункту 14 Інструкції №370 підйомна допомога на членів сім`ї виплачується військовою частиною, в яку призначений або де проходить службу військовослужбовець, за умови зняття з реєстрації їх за попереднім місцем проживання і реєстрації за місцем служби військовослужбовця, після надання довідки кадрового (стройового) органу про склад сім`ї (із зазначенням дати народження дітей, батьків, усиновителів), найменування населеного пункту, з якого прибула сім`я, дату прибуття сім`ї.

З 30.03.2018 року Інструкція №370 втратила чинність та замість неї наказом Міністерства оборони України 05.02.3018 року №45 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28.02.2018 року за №247/31699 (далі Порядок №45)

Відповідно до пункту 2 Порядку №45 право на отримання підйомної допомоги і добових для військовослужбовців виникає на дату прийняття військовослужбовцем посади та справ - для військовослужбовців, які переїхали на нове місце служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посаду.

На підставі пункту 13 Порядку №45 виплата підйомної допомоги та добових здійснюється, якщо звернення щодо їх отримання надійшли протягом трьох років із дня виникнення права на їх отримання.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції, чинній на момент звільнення позивача) передбачено, зокрема, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, позивач повинен був дізнатись про порушення його права на виплату підйомної допомоги, в день виключення зі списків особового складу військової частини.

Як свідчать матеріали справи, позивача звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України 09.08.2019.

Проте, з відповідним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся тільки 28.04.2021 року, тобто зі спливом більш 2-х років, що значно перевищує місячний строк, визначений ч.5 ст.122 КАС України.

Окрім того, предметом оскарження у справі є наказ військової прокуратури Західного регіону України від 08 серпня 2019 року №577к про виключення 09.08.2019 ОСОБА_1 зі списків особового складу військової прокуратури Західного регіону України.

Вказаний наказ виданий 08.08.2019 року, а з вказаним позовом позивач звернувся лиш 28.04.2021 тобто зі спливом більш 2-х років, що значно перевищує місячний строк, визначений ч.5 ст.122 КАС України.

В постанові від 17.09.2020 у справі №640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Між тим, матеріали справи не місять жодної обставини, яка свідчила про поважність причин неможливості своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.

За виявлення належної активності та небайдужості, у позивача існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на звернення до суду з цим позовом у встановлений законом строк.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом в постанові від 21.05.2020 справа №826/4444/17.

При цьому обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011).

Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Відповідно до частини 13 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до ч.3,4 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За таких обставин, враховуючи наведене, позовну заяву належить залишити без руху, а позивачу надати строк для усунення недоліків відповідно до частини 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом із зазначенням інших причин поважності пропуску строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169,171, 240, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву залишити без руху.

Встановити позивачу строк, протягом п`яти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених в мотивувальній частині ухвали недоліків, шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Роз`яснити, що у випадку неусунення у встановлений строк недоліків, позовна заява буде залишена без розгляду в силу п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна