Справа № 640/26741/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху

18 жовтня 2021 року м. Київ № 640/26741/21
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї документи

ОСОБА_1
до Адміністрації Державної прикордонної служби України,
Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів (військова частина НОМЕР_1 )
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі по тексту відповідач 1), адреса: 01601, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 26, Головному центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів (військова частина НОМЕР_1 ) (далі по тексту відповідач 2), адреса: АДРЕСА_2 , в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Голови Державної прикордонної служби України від 19 грудня 2019 року №1342-ос «Про особовий склад» в частині, що стосується дострокового припинення контракту та звільнення з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» полковника ОСОБА_1 (П-002331);

- визнати протиправними та скасувати наказ начальника Головного центру оперативного документування та оперативно-технічних заходів Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) від 21 грудня 2019 року №25-ос «Про особовий склад» в частині, що стосується виключення зі списків особового складів та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_1 (П-002331);

- поновити ОСОБА_1 (П-002331) на військовій службі у Державній прикордонній службі України, та на посаді першого заступника начальника Головного центру оперативно-технічних заходів (військова частина 1484) Державної прикордонної служби України, або за його згодою на іншій, рівній вакантній посаді в Державній прикордонній службі України;

- зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України в установленому законодавством порядку вирішити питання виплати полковнику ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, та забезпечення усіма іншими видами матеріального забезпечення за весь час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення до дня фактичного поновлення на службі включно.

Підставою позову позивач вказує порушення суб`єктом владних повноважень прав внаслідок прийняття оскаржуваних наказів.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Частиною 6 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Позивачем на виконання вказаних вимог Кодексу адміністративного судочинства України одночасно до позовної заяви подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обгрунтування цієї заяви позивач послався на те, що на те, що наказом Адміністрації Держприкордонслужби України від 07 жовтня 2019 року №64дск оголошено проведення в Головному центрі оперативно-технічних заходів (військова частина НОМЕР_1 ) Держприкордонслужби організаційно-штатних змін.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 29 листопада 2019 року №1225-ос позивача виведено в розпорядження.

При цьому, позивач зазначає, що він мав переважне право на залишення на роботі, проте, наказом Голови Державної прикордонної служби України від 19 грудня 2019 року №1342-ос контракт з ним було припинено (розірвано), а його звільнено в запас Збройних Сил України.

Крім того, в своїй заяві, обгрунтовуючи поважність причин пропуску місячного строку звернення до суду з вказаною позовною заявою, позивач зазначає, що з 2014 року та по теперішній час на його утриманні перебуває вітчим, який є особою з інвалідністю другої групи, який має захворювання зору та захворювання серця, що унеможливлює самостійну життєдіяльність та потребує догляду з боку позивача. Також, позивач послався на те, що вітчим в 2020 році важко переніс вірусне легеневе захворювання з ураженням легень на 65%.

При цьому, позивач зазначає, що на його утриманні перебуває також його мати, яка з травня 2019 року по теперішній час має значні захворювання з нижніми кінцівками, що унеможливлює її самостійне пересування та яка також в 2020 році перенесла вірусне легеневе захворювання з ураженням легень на 45%, тому, як зазначає позивач, з травня 2019 року потребує догляду та постійного нагляду з боку позивача.

Більш того, позивач вказує, що його вітчим та мати зареєстровані та фактично проживають в Вінницькій області, через загострення та тяжкість захворювань, неможливість самостійно забезпечувати свою життєдіяльність, позивач вимушений був з першої декади січня 2020 року та по теперішній час перебувати за місцем проживання батьків та доглядати останніх. Саме ці обставини викликали у позивача неможливість скористатись своїм правом на оскарження дій посадових осіб Держприкордонслужби України вчасно.

Також, позивач посилається й на те, що з 25 листопада 2019 року його малолітня донька, яка хворіє хронічними захворюваннями з народження по теперішній час, потребує домашнього догляду, який здійснює дружина позивача, у зв`язку з чим остання не працює, а тому, як вказує позивач, матеріальні витрати доньки та дружини, а також лікування доньки здійснюються за рахунок позивача.

Таким чином, позивач вказує, що з 04 січня 2020 року по теперішній час фактично проживає в селі Зарванці Вінницького району Вінницької області та здійснює догляд за пристарілими батьками, а також за хворою донькою. Всі члени його сім`ї перебувають на його утриманні, тому позивач не мав можливості звернутись за правовою допомогою через скрутне матеріальне становище, а самостійно не володіє відповідними званнями.

При цьому, позивач також послався на запровадження на території України карантину.

З урахуванням викладеного позивач просив поновити строки звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до частини 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В той же час, згідно з частиною 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Слід зауважити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають ознак стабільності.

Вирішення судом питання про наявність або відсутність підстав для визначення причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними в конкретній справі залежить від вказаних у заяві про поновлення строку звернення до суду причин, підтверджених відповідними засобами доказування та доданими до них матеріалами.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Крім того, у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Так, зі змісту заяви про поновлення строку на звернення до суду вбачається, що позивач був позбавлений можливості звернутись вчасно до суду, у зв`язку з захворюваннями його вітчима та матері, які потребували постійного догляду та змушений був переїхати до них на фактичне місце проживання у Вінницьку область з 04 січня 2020 року. Також послався на скрутне матеріальне становище, у зв`язку з тим, що усі члени його родини перебувають на його утриманні, а тому він не мав можливості звернутись за правовою допомогою, при цьому, самостійно скласти та оформити позовну заяву він не міг, оскільки не володіє відповідними знаннями.

Слід зауважити, що позивачем не надано жодних доказів того, що в селі Зарванці Вінницької області відсутні поштові відділення, тобто, не надано доказів того, що позивач не мав можливості скористатись послугами поштових відділень з 04 січня 2020 року та звернутись до суду своєчасно шляхом надіслання позовної заяви засобами поштового зв`язку, оскільки чинне законодавство не забороняє особі звертатись за захистом своїх прав через засоби поштового або електронного зв`язку, а не особисто.

При цьому, слід відмітити, що з доданих до заяви пояснень матері позивача вбачається, що позивач періодично відвозить батьків до лікарні, що, відповідно, свідчить про наявність у позивача або транспортного засобу, або можливості скористатись послугами перевізника та, у разі відсутності у селі Зарванці відділень поштового зв`язку, такі відділення, як вбачається з мережі інтернет, наявні поблизу села.

Більш того, захворювання у вітчима та матері позивача були виявлені ще до звільнення позивача з посади, що, відповідно, свідчить про те, що догляду останні потребували не з січня 2020 року, а з моменту виявлення захворювань.

Слід також зазначити, що правовідносини у сфері надання безоплатної правової допомоги суб`єктам права на безоплатну первинну правову допомогу та суб`єктам права на безоплатну вторинну правову допомогу, що встановлені цим Законом регулюються Законом України «Про безоплатну правову допомогу», відповідно до пункту 1 статті 1 якого безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Таким чином, відсутність фінансової можливості звернутись за наданням правової допомоги в даному випадку не може бути розцінена, як поважна підстава для звернення у вересні 2021 року до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження наказів відповідача, виданих у грудні 2019 року.

При цьому, з пояснень вітчима позивача, які додані до заяви, вбачається, що позивач отримує пенсію за вислугу років, як полковник запасу.

Тобто, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про відсутність реальної можливості звернутись до адміністративного суду, або направити позовну заяву засобами поштового зв`язку, або направити позовну заяву через систему «Електронний суд», як і не свідчать про наявність об`єктивних непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав, а тому не є поважною причиною для звернення до адміністративного суду з цим позовом з пропуском строку для такого звернення, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання їх поважними.

Більш того, слід зауважити, що запровадження на всій території України карантину відбулось у березні 2020 року, в той час, як строк звернення до адміністративного суду з цим позовом сплинув 20 січня 2020 року.

В свою чергу, варто ще раз наголосити, що позивач був обізнаний про своє звільнення у грудні 2019 року, а звернувся до суду з позовною заявою 20 вересня 2021 року, тобто, майже через два роки після спливу строку звернення до суду з цим позовом.

З урахуванням викладеного, підстави, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку для звернення до суду, визнаються неповажними, у зв`язку з чим, позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду разом з доказами поважності причин його пропуску, в якій слід зазначити інші підстави для визнання причин пропуску строку поважними.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Вказані недоліки, з урахуванням положень статей 122,123 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть бути усунені, у десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду:

- заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду разом з доказами поважності причин його пропуску, в якій зазначити інші підстави, з яких він просить поновити пропущений строк.

Керуючись статтями 160-162, частиною 1, 2 статті 169, статтями 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:
1. Визнати неповажними підстави пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без руху.

3. Встановити позивачу десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків.

4. Попередити позивача про те, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви позовна заява буде повернута їм відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

5. Копію ухвали невідкладно надіслати особам, що звернулись із позовною заявою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя К.Ю. Гарник