Справа № 320/5707/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року м. Київ № 320/5707/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

17.10.2019 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (далі - Управління соцзахисту Києво-Святошинської РДА) про:

- визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 27.09.2019 про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини;

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити суму допомоги при народженні дитини - ОСОБА_2 за період з 04.07.2019 по 04.01.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.10.2019 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

На виконання вимог судового рішення позивачем подано письмові пояснення та долучено ряд доказів, якими позивач обґрунтовує неможливість надати витребувані судом докази свого постійного місця проживання у місті Київ станом на дату їх подання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 адміністративну справу 320/5707/19 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Окружного адміністративного суду міста Києва для її розгляду й вирішення визначено суддю Чудак О.М.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Чудак О.М. від 20.01.2020 прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник Управління соцзахисту Києво-Святошинська РДА посилається на Закон України від 21.11.1992 № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі - Закон № 2811-ХІІ) та Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок № 1751) та вказує на те, що позивачка звернулась до Управління соцзахисту Києво-Святошинської РДА із заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини, у зв`язку із чим відсутні підстави для її призначення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання у м. Севастополі Автономної Республіки Крим (АРК), що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Довідкою від 01.07.2019 № 3244- «Про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи» підтверджується надання позивачці статусу внутрішньо-переміщеної особи із фактичним місцем проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Згідно із свідоцтвом про одруження від 31.08.2002 Відділом реєстрації актів громадського стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі між позивачкою та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.06.2018 у справі № 766/10893/18 задоволено заяву ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Херсонський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про встановлення факту народження дитини: встановлено факт народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини жіночої статі на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, а саме у м. Севастополь, у батьків: матері - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України; батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

12.06.2018 Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Херсонської області, видано свідоцтво про народження ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження м. Севастополь, актовий запис № 447, батьками якої зазначені ОСОБА_3 та позивачка.

19.09.2019 ОСОБА_1 звернулася із заявою до Управління соцзахисту Києво-Святошинського РДА про призначення їй всіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме про призначення допомоги при народженні дитини.

Відповідач листом від 27.09.2019 № 3060 повідомив позивача про те, що відсутні підстави для призначення допомоги при народженні дитини на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки звернення за її призначенням відбулось після 12 місяців.

Не погоджуючись із такою відмовою Управління соцзахисту Києво-Святошинського РДА у призначенні державної допомоги при народженні дитини ОСОБА_1 звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №2402-III з метою створення належних матеріальних умов для виховання дітей у сім`ях, держава надає батькам або особам, які їх замінюють, соціальну допомогу, передбачену Законом № 2811-XII та іншими законами України.

Так, Закон № 2811-XII відповідно до Конституції України встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення.

За правилами статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми та перелік документів, необхідних для призначення допомоги за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 3 Закону № 2811-XII визначені види державної допомоги сім`ям з дітьми, зокрема, допомога при народженні дитини.

Відповідно до статті 10 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Згідно із частиною сьомою статті 11 Закону № 2811-XII допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

На виконання статті 1 Закону № 2811-XII Кабінет Міністрів України постановою від 27.12.2001 N 1751 «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми» затвердив Порядок № 1751, який визначає умови призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, передбачених вказаним вище Законом.

Пунктом 12 Порядку № 1751 також встановлено, що допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

З наведеного слідує, що допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

У справі, яка розглядається, судом встановлено, що позивачка дійсно після отримання свідоцтва про народження дитини та звернення до відповідача із заявою пропустила строк звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Однак, суд враховує те, що позивачка з об`єктивних причин не мала змоги звернутися до відповідача з повним пакетом документів з наданням копії свідоцтва про народження дитини, виданого Державою Україною, оскільки позивач спочатку знаходилася на тимчасово окупованій території АРК, де й народилась її дитина 04.01.2018, набрання законної сили рішення суду про встановлення факту народження дитини та отримання на підставі цього рішення суду свідоцтва про народження дитини, у червні 2019 року разом із родиною, у тому числі дітьми перемістилась до Київської області, набула статус внутрішньо-переміщеної особи, що підтверджується довідкою від 01.07.2019 № 3244-, без отримання статусу якого громадяни України, місце реєстрації яких знаходиться на тимчасово окупованій території України, фактично не може реалізувати свої право на отримання державної допомоги при народженні дитини, тобто вже після спливу дванадцятимісячного строку після народження дитини.

До того ж, суд зазначає, що позивачкою заявлений позов фактично в інтересах дитини для її належного матеріального забезпечення.

Відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Допомога при народженні дитини за своєю природою є допомогою самій дитині, а не її батькам. Неможливість своєчасного звернення одним з батьків до органу, який здійснює призначення допомоги при народженні дитини, призводить до порушення інтересів дитини.

Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №591/610/16-а (К/9901/12622/18), від 12.03.2019 у справі № 760/183158/16-а.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем було вчинено усіх можливих та залежних від неї дій для отримання допомоги при народженні дитини у встановлений законодавством строк, тоді як обставини, що викликали пропущення такого строку є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

При цьому, слід зазначити, що частинами першою та другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) по справі «Чуйкіна проти України» (case of Chuykina v. Ukraine) (Заява № 28924/04) зазначив, що суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», у якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, беручи до уваги необхідність захисту прав та інтересів малолітньої дитини, яка є громадянином України, і перед якою держава Україна має певні зобов`язання, враховуючи ту обставину, що у позивача були об`єктивні причини пропуску строку звернення до відповідача із заявою про призначення допомоги при народженні дитини, виходячи з принципу верховенства права та завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача від 27.09.2019 про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини є протиправним та підлягає скасуванню, а також про необхідність виходу за межі позовних вимог та задоволення їх шляхом зобов`язання відповідача призначити та провести виплати позивачу допомоги при народженні дитини в порядку та розмірі, що встановлені статтею 12 Закону № 2811-XII та Порядком № 1751, оскільки моментом призначення та виплати допомоги при народженні дитини законодавець пов`язує не отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а з фактом народження дитини.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, рішення відповідача про відмову у призначення соціальної допомоги при народженні дитини є протиправним з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю із виходом за межі позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із квитанцією, що міститься в матеріалах справи, від 16.10.2019 №0.0..1, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 768, 40 грн, що підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити та вийти за межі позовних вимог.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 27.09.2019 про відмову у призначенні допомоги при народженні дитини.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області призначити та виплатити допомогу при народженні дитини - ОСОБА_2 в порядку та розмірі, що встановлені статтею 12 Закону України від 21.11.1992 № 2811-XII «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751.

Стягнути Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень та 40 копійок) згідно із квитанцією від 16.10.2019 №0.0..1.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач - Управління соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області (вул. Янтарна, буд. 12-А, м. Київ, 03170, код Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України 20591492).

Суддя О.М. Чудак