Справа № 640/12373/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Василенка Я.М,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА) на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2021 за клопотанням товариства з обмеженою відповідальністю «Н.В. ІНВЕСТ» про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Н.В.ІНВЕСТ» до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА), третя особа: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування приписів та постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Н.В. ІНВЕСТ» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА) від 19.04.2021 № 36/21/073-3256 про накладення на ТОВ «Н.В. ІНВЕСТ» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності;

- визнати протиправним та скасувати припис Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА) від 05.04.2021 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил;

- визнати протиправним та скасувати припис Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА) від 05.04.2021 про зупинення підготовчих і будівельних робіт.

17.08.2021 позивачем подано до суду першої інстанції клопотання про забезпечення адміністративного позову, в якому ТОВ «Н.В. ІНВЕСТ» просило вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії припису відповідача від 05.04.2021 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил та припису відповідача від 05.04.2021 про зупинення підготовчих і будівельних робіт.

В обґрунтування заявленого клопотання позивачем зазначено, зокрема, про наявні очевидні ознаки протиправності оскаржуваних приписів відповідача, а невжиття заходів забезпечення позову в частині зупинення дії таких приписів призведе до порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача на здійснення господарської діяльності та ускладнить виконання його зобов`язань щодо строків та якості виконання будівельних робіт.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2021 клопотання ТОВ «Н.В. ІНВЕСТ» про забезпечення адміністративного позову задоволено: зупинено дію припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 05.04.2021, складеного заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу № 1 управління контролю за будівництвом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Мосуром Сергієм Михайловичем за результатами позапланової перевірки на об`єкті: «Будівництво медичного діагностичного реабілітаційного центру з паркінгом зі знесенням існуючого нежилого будинку» на вул. Патріарха Мстислава Скрипника, 46 (літ. В) у Солом`янському районі м. Києва»: зупинено дію припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 05.04.2021, складеного заступником начальника управління - начальником інспекційного відділу № 1 управління контролю за будівництвом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Мосуром Сергієм Михайловичем за результатами позапланової перевірки на об`єкті: «Будівництво медичного діагностичного реабілітаційного центру з паркінгом зі знесенням існуючого нежилого будинку» на вул. Патріарха Мстислава Скрипника, 46 (літ. В) у Солом`янському районі м. Києва».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою відповідач подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати зазначену ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

У ч. 1 ст. 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Статтями 152-154 КАС України визначено вимоги до заяви про забезпечення позову, порядок її подання та розгляду судом.

Отже, інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано главою 10 КАС України, яка закріплює підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи його забезпечення в адміністративному процесі.

За своєю юридичною природою інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту.

Головною метою його застосування є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за наявності хоча б однієї з умов, передбачених ст. 150 КАС України, зокрема встановлених судом на підставі обґрунтованої заяви та доданих до неї матеріалів.

Зупинення дії оскаржуваного рішення, як один із способів забезпечення позову, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а є одним із способів судового захисту і тимчасово зупиняє їх реалізацію до вирішення спору по суті та не є підставою для звільнення позивача від виконання встановленого законом обов`язку після скасування таких заходів у випадку відмови в задоволенні позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

У свою чергу, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони законних інтересів позивача від можливих порушень з боку відповідача для забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на його користь, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, у ч. 2 ст. 150 КАС України законодавчо регламентовано чіткі підстави для вжиття заходів забезпечення позову і правова конструкція цієї норми вимагає встановлення судом на цій стадії ймовірності («може») ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989 р., рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява № 11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Тож, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, не погоджуючись з приписами, прийнятими Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА), оскарживши їх в судовому порядку, реалізував своє право на звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позов у порядку, передбаченому адміністративним процесуальним законодавством.

При цьому, аналізуючи наявність передбачених частиною другою статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, адміністративний суд зазначає, що оспорюваними ТОВ «Н.В. ІНВЕСТ» приписами зупинено будівництво на об`єкті та зобов`язано позивача усунути ті порушення, з приводу відсутності яких ним подано позов у цій справі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що в разі, якщо дія приписів не буде зупинена до вирішення цієї справи, за позивачем зберігатиметься зобов`язання їх виконати, що призведе до зупинення будівництва об`єкта та порушення прав і законних інтересів широкого кола осіб: не лише позивача, а й інших пов`язаних фізичних та юридичних осіб, та може призвести до їх майнових втрат.

Зазначені обставини у їх сукупності переконують колегію суддів в тому, що невжиття заходів забезпечення позову в цій справі шляхом зупинення дії зазначених приписів може призвести до порушення прав та інтересів позивача, істотно ускладнити здійснення їх ефективного захисту та поновлення в разі задоволення судом позовної заяви, зокрема у разі визнання таких приписів протиправними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні прямо передбачені п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову, щодо яких позивач звернувся до суду з цією заявою, у визначений ними спосіб, що відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 151 КАС України.

При цьому, колегія суддів також враховує висновки Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» (Doran v. Ireland), відповідно до яких поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 ) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи доводи апелянта щодо відсутності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову в цій справі, що в даному випадку відсутня очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивачів, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на вищезазначене і такими, що не підтверджуються жодними доказами.

Доводи апелянта про те, що позивачем не вказано ознак, які б свідчили про наявність протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вирішення таких питань має здійснюватися судом при розгляді справи по суті, а не на стадії розгляду заяви про забезпечення позову.

Як зазначалося вище, для вжиття заходів забезпечення позову достатньо хоча б однієї з умов, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України, і в даному випадку судом застосовано умову, закріплену пунктом 1 цієї норми, яка передбачає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження апелянта про те, що вжиті судом заходи не відповідають вимогам КАС України щодо співмірності, апеляційний суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Закріплена законодавцем категорія співмірності застосованих заходів забезпечення позову є оціночним поняттям, яке передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову в цій справі відповідають предмету позовних вимог та не виходять за межі принципу співмірності і адекватності.

Надаючи оцінку всім доводам апелянтів та особи, яка приєдналася до апеляційної скарги, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вжиті судом першої інстанції заходи забезпечення позову відповідають вимогам ст.ст. 150, 151 КАС України, є виваженими, обґрунтованими та співмірними з метою, на досягнення якої вони спрямовані, та наслідками, що можуть настати, і доводи апелянта не спростовують правомірності їх застосування.

Отже, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого комітету Київської міської ради (КМДА) залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2021 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 18.10.2021.