Справа № 640/11544/21
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2021 за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 04.03.2021 № 133 «Про застосування до працівника управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення» щодо застосування до поліцейського роти № 7 батальйону № 2 полку №1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22.03.2021 № 265 о/с «Про особовий склад» щодо звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), поліцейського роти № 7 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України зі служби в поліції;

- поновити старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського роти № 7 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 22.03.2021;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.07.2021 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 04.03.2021 № 133 «Про застосування до працівника УПП у місті Києві ДПП дисциплінарного стягнення» щодо застосування до поліцейського роти № 7 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 22.03.2021 № 265 о/с «Про особовий склад» щодо звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), поліцейського роти № 7 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правового берега) Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України зі служби в поліції; поновлено старшого сержанта поліції ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського роти № 7 батальйону № 2 полку № 1 (з обслуговування правового берега) управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України з 23.03.2021; стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.03.2021 по 15.07.2021 в сумі 29 668, 86 грн.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також, даним судовим рішенням було відмовлено у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 85 000, 00 грн.

20.07.2021 на адресу суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він просив ухвалити додаткове судове рішення щодо судових витрат, а саме стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 85 000, 00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2021 у задоволені заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що позивачем не було надано суду у визначений ч. 7 статті 139 КАС України строк будь-яких доказів, з яких можливо було б встановити розмір витрат, які ОСОБА_1 фактично сплатив у зв`язку з розглядом справи, а лише зазначив, що сума витрат на професійну правничу допомогу складає 85 000, 00 грн. Також, судом першої інстанції зазначено, що позивачем не було подано заяву у порядку, визначеному ч. 7 статті 139 КАС України, а саме заяву, зі змісту якої б вбачався намір позивача подати докази щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Крім того, в рішенні суду від 15.07.2021 вирішено питання про судові витрати та відмовлено в задоволенні клопотання позивача про стягнення на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів не погоджується з мотивами та висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилами ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для ухвалення додаткового рішення у розрізі доводів апелянта на їх спростування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Викладене, з урахуванням того, що витрати на професійну правничу допомогу є частиною витрат, пов`язаних з розглядом справи, свідчить що зазначення у прохальній частині позовної заяви вимоги про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 85 000, 00 грн. може розцінюватися в якості заяви щодо розподілу судом судових витрат.

Відтак, посилання суду першої інстанції на те, що заява щодо розподілу судових витрат не була заявлена позивачем до закінчення судових дебатів є помилковою.

Крім іншого, колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що законодавцем надано право стороні подавати докази понесення судових витрат, які остання сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, як до закінчення судових дебатів у справі так і протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9115/15-ц сформульовано правовий висновок, за яким вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України (аналогічна норма закріплена у ч. 7 ст. 139 КАС України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика, як зазначено у рішенні суду касаційної інстанції, запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16.04.2019 у справі № 817/1889/17.

Отже, зі змісту вищезгаданої ч. 7 ст. 139 КАС України випливає безумовний висновок про те, що за умови розгляду справи у порядку спрощеного провадження судові дебати не проводяться, заява щодо судових витрат на правничу допомогу повинна бути подана до суду до моменту прийняття рішення по суті спору, а докази понесення судових витрат направлені на адресу суду протягом п`яти днів з моменту отримання повного тексту судового рішення.

Матеріали справи свідчать, що рішення суду у цій справі було прийнято 15.07.2021 в порядку спрощеного позовного провадження, а отримано його позивачем 18.07.2021, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою (а.с. 167 зворот). При цьому, 20.07.2021 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» на адресу суду було направлено заяву про ухвалення додаткового рішення разом із документами, які, на його переконання, підтверджують розмір понесених товариством витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 169).

Відповідно до ч. 9 ст. 120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

За таких обставин, направлення позивачем до суду 20.07.2021 заяви про ухвалення додаткового рішення із доданими на підтвердження понесення судових витрат документами відбувалося у межах встановленого ч. 7 ст. 139 КАС України п`ятиденного строку, а відтак судом першої інстанції безпідставно вказано на неможливість врахування таких доказів з підстав пропуску строку їх подання.

Крім того, колегією враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі № 640/6209/19 щодо застосування статті 252 КАС України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого додаткове рішення у справі після його ухвалення стає невід`ємною частиною основного рішення по суті позовних вимог, отже, незалежно від результату вирішення ним передбачених частиною першою статті 252 КАС України вимог або питань, процесуальна форма його викладення та порядок його оскарження є таким, що і для основного рішення у справі. Означені у частині першій статті 252 КАС України питання не можуть вирішуватись по суті шляхом постановлення ухвали про відмову в ухваленні додаткового судового рішення. Така ухвала постановляється виключно у випадку відсутності передбачених законом підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Отже, у випадку, коли суд визнає, що ним не було вирішено питання про судові витрати в основному судовому рішенні і розглядає питання наявності/відсутності підстав для стягнення судових витрат з тієї чи іншої сторони, суд має ухвалити судове рішення у формі «додаткового рішення» або «додаткової постанови» з урахуванням форми ухваленого основного судового рішення.

Таким чином, згідно указаної позиції Верховного Суду постановлення за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення і висновку про відсутність підстав для стягнення судових витрат судового рішення у формі ухвали є порушенням норм статті 252 КАС України.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи оскаржувану ухвалу судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права щодо форми судового рішення та його змісту, позаяк за наявності на те процесуальних підстав питання щодо ухвалення додаткового судового рішення по суті заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції не вирішувалося.

Викладені обставини, у свою чергу, свідчать, що у межах апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не надається оцінка наявності підстав для присудження за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розрізі положень ч. 9 ст. 139 КАС України, позаяк повноваженнями щодо ухвалення додаткового рішення у справі наділений той суд, який приймав рішення по суті спору.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведених обставин у сукупності, а також зважаючи на те, що за своїм змістом спірні правовідносини належать до юрисдикції адміністративного суду, колегія суддів приходить до висновку про помилковість постановленої Окружним адміністративним судом міста Києва оскаржуваної ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Апелянт надав до суду належні докази, які підтверджують факт протиправності рішення суду першої інстанції.

В свою чергу, відповідно до п. 4 ч. ст. 320 КАС України неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, є підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 312, 320, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.08.2021 - скасувати.

Справу направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду щодо вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 18.10.2021.