Справа № 580/5492/21
Суддя: С.М. Гарань
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року справа № 580/5492/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гараня С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Генерального штабу Збройних сил України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач 1), Генерального штабу Збройних сил України (далі - відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фінансове управління Генерального штабу Збройних сил України (далі - третя особа), в якій просить:

-визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних сил України та Військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (з моменту виникнення спору, звернення до суду, до дня фактичного розрахунку);

-стягнути з Генерального штабу Збройних сил України середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні на користь позивача у розмірі 140 645 грн. 32 коп. (сто сорок тисяч шістсот сорок п`ять гривень 32 коп.).

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що останнім днем проходження служби було 19.09.2018, проте відповідачем здійснено фактичний розрахунок при звільненні, а саме: виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення лише 14.07.2021 зі значним порушенням нормативно визначених строків. Вважає, що має законні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. У відзиві зазначає, що на момент звільнення та виключення позивача зі списків особового складу частини з ним було проведено повний розрахунок. В той же час на момент його звільнення не існувало підстав для виплати позивачу компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення. Позивач близько 2 років не вживав жодних дій щодо захисту чи відновлення своїх прав, та лише у 2020 році звернувся до суду з відповідним позовом. На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі №580/4284/20, позивачу 14.07.2021 нарахована та виплачена грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки та нарахована і виплачена індексація грошового забезпечення з 01.01.2016 по 19.09.2018 в сумі 32 631,25 грн, а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України.

Відповідач 2 та третя особа, у відзиві та поясненні зазначили аналогічні підстави для відмови у задоволенні позову, що і відповідач 1 у наданому відзиві.

27.09.2021 позивач подав суду відповідь на відзив з аналогічними позовній заяві доводами.

Ухвалою суду від 18.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотань про залишення позовної заяви без розгляду.

Дослідивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, подані письмові докази, суд встановив таке.

Наказом начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 07.09.2018 №263 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.09.2018 №179, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення.

Вказаним наказом вирішено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно. Питання щодо виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.09.2018 та компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки за 2015-2019 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.09.2018 №179 не вирішувались.

24.07.2020 позивач звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій та нарахування і виплати індексації грошового забезпечення.

Листом військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2020 №372/636 повідомлено позивача про те, що відповідно до інформаційно-рекомендаційного листа Юридичного департаменту Міністерства оборони України від 03.10.2019 №298/5/2867 грошову компенсацію за невикористану додаткову соціальну відпустку рекомендовано здійснювати на підставі відповідних рішень суду, які набрали законної сили.

Вважаючи дії відповідачів щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.09.2018 та компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки за 2015-2019 протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі №580/4284/20, що 29.06.2021 набрало законної сили, зобов`язано Генеральний штаб Збройних сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.09.2018 та грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Згідно виписки банківського рахунку позивача, на виконання рішення суду у справі №580/4284/20 позивачу здійснено перерахунок грошового забезпечення в сумі 32631,25 грн - 14.07.2021.

Вважаючи, що фактичний розрахунок здійснений відповідачем не у день звільнення, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Однак, вищенаведені норми спеціального законодавства не містять норми щодо порядку та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

З цього приводу суд врахував правову позицію Верховного Суду у п.27 постанови від 18.12.2018 (справа №820/4619/16), що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню, згідно з якою за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Тому наявні підстави застосувати для спірних правовідносин норми КЗпП України, а доводи відповідачів щодо спірних правовідносин такі норми не застосовуються суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст.117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування ч.1 ст.117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Разом з тим ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені ст. 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, постановах Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18.

Аналіз наведених правових норм та висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексація грошового забезпечення тощо, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України.

В позовній заяві позивачем зазначено, що середній заробіток має бути стягнутий за період з 02.10.2020 (звернення до суду з позовом у справі №580/4284/20) по 14.07.2021 (момент повного розрахунку). Тобто на переконання позивача невчасний розрахунок становить 284 дні.

Суд встановив, що остаточний розрахунок із позивачем на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі №580/4284/20, що 29.06.2021 набрало законної сили, проведено лише 14.07.2021, що вчинено із порушенням строків, встановлених ст. 116 КЗпП України, а відтак у відповідності до ст. 117 КЗпП України це є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, який в даному випадку становить 16 днів з 29.06.2021 до 14.07.2021.

Під час визначення розміру грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні підлягають положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Абзацом 1 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100 визначено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (абзац 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100).

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до пункту 8 розділу ІV Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Відповідно виписки за контрактом позивача його грошове забезпечення за останні два місяці перед звільненням становить 30209,56 грн. Середньоденне грошове забезпечення становить 495,24 грн.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що сума середнього заробітку, яка належить стягненню на користь позивача за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 29.06.2021 (день набрання законної сили рішення у справі №580/4284/20) по 14.07.2021 становить 7923,84 грн (16 днів затримки повного розрахунку х 495,24 середньоденне грошове забезпечення).

Необгрунтованими є також вимоги позивача в частини позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , щодо невиплати позивачу середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, оскільки вона не має відповідного фінансового органу, власних рахунків у Державній казначейській службі України та перебуває на фінансовому забезпеченні у Генерального штабу Збройних сил України.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів його сплати, відсутні підстави для його повернення за наслідками вирішення спору. Інших клопотань про розподіл судових витрат суду не заявлено.

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних сил України щодо непроведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби.

Стягнути з Генерального штабу Збройних сил України () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.06.2021 по 14.07.2021 в розмірі 7923 (сім тисяч дев`ятсот двадцять три) грн 84 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Гарань