Справа № 826/16770/17
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Талан О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року про зміну способу та порядку виконання судового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії про стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року частково задоволено заяву позивача від 15.06.2018 року про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Змінено порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2018 року по справі №826/16770/17 шляхом заміни стягнення присуджених ОСОБА_1 коштів з Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії на їх стягнення за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким змінити порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2018 року по справі №826/16770/17.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника відповідача, які з`явилися у призначене судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2018 року позов ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії про стягнення середнього заробітку задоволено частково. Стягнуто з Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 13.07.2016 року, згідно довідки №189 Державної санітарно-епідеміологічної служби України. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.08.2018 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.06.2018 року змінено шляхом викладення другого абзацу резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії (01021, м. Київ, вул. Грушевського, 7, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 липня 2016 року по 26 липня 2017 року, згідно довідки №189 Державної санітарно-епідеміологічної служби України, у розмірі 171 999, 31 грн. за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску».

30.08.2018 року позивачем отримано виконавчий лист у справі.

15.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення. Заява обґрунтована відсутністю бюджетного фінансування Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії, що унеможливлює виконання судового рішення.

Приймаючи рішення про часткове задоволено заяви позивача від 15.06.2018 року про зміну способу та порядку виконання судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній не повинен з`ясовувати, у якої саме бюджетної установи є бюджетні призначення для задоволення його вимог, тоді як вони мають бути задоволені за рахунок відповідної спеціальної бюджетної програми.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з такою позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічний висновок викладено у ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Так, на виконання ухвали суду першої інстанції від 19.09.2018 року про зобов`язання Державного казначейства України надати інформацію щодо здійснення протягом 2018 року бюджетного фінансування Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії, станом на 24.10.2018 року, відповіді не отримано.

Разом з тим, ОСОБА_1 надано суду лист Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві від 04.10.2018 року №4-08.10/186-10450 (а.с.221), згідно якого повідомлено про відсутність у 2018 році Державної санітарно-епідеміологічної служби України на розрахунково-касовому обслуговуванні та в Єдиній базі даних мережі державного та місцевого бюджетів в Головному управлінні Казначейства та в управліннях у районах м. Києва, а також відкритих рахунків вказаної установи.

Згідно листа Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії від 21.09.2018 року №08.12/27 вказана інформація підтверджена, а також позивача повідомлено про те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» не передбачено коштів для Служби, що позбавляє її можливості виплатити кошти за судовим рішенням (а.с.220).

Вказане свідчить про те, що виконати судове рішення про стягнення на користь позивача коштів з Державної санітарно-епідеміологічної служби України в особі ліквідаційної комісії неможливо за відсутністю бюджетного фінансування вказаної установи у 2018 року і про обґрунтованість відповідного посилання позивача.

Разом з тим, вирішення питання про заміну способу і порядку виконання судового рішення за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів є неможливим, оскільки вказана новоутворена установа не має відношення до звільнення позивача і не має відповідати виділеними на її утримання коштами по зобов`язаннях ліквідованої установи незалежно від того, які повноваження їй фактично передані.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви в частині визначення обраного позивачем способу і порядку виконання судового рішення.

Між тим, чинне законодавство регулює питання погашення бюджетної заборгованості у випадку відсутності бюджетних призначень у конкретної бюджетної установи.

Так, правовими положеннями ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року № 4901-VI регламентовано, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позивач, як стягував, не повинен з`ясовувати, у якої саме бюджетної установи є бюджетні призначення для задоволення його вимог, тоді як вони мають бути задоволені за рахунок відповідної спеціальної бюджетної програми.

Аналіз наведених правових положень та обставин справи дає колегії суддів апеляційної інстанції підстави для висновку, що заява ОСОБА_1 є часткового обгрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу суду.

Таким чином, судом першої інстанції порушень норм процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин по справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки вона не містить обґрунтувань які могли б бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 254, 294, 321, 325, 328, 378 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2018 року про зміну способу та порядку виконання судового рішення - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 12.10.2021 року