Справа № 640/10434/20
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року

м. Київ

справа № 640/10434/20

адміністративне провадження № К/9901/8266/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 640/10434/20

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Чоповицького селищного голови Філоненка Михайла Миколайовича, Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення витрат

за касаційною скаргою Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року, ухвалене суддею Аверковою В.В.,

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Кузьмишиної О.М., суддів Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У травні 2020 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця (далі - позивач, АТ «Українська залізниця») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Чоповицького селищного голови Філоненка Михайла Миколайовича (далі - відповідач 1), Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області (далі - відповідач 2), у якому просили:

1.1. визнати протиправною бездіяльність відповідачів в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці районного бюджету на 2019 рік та невиконання вимог пункту 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, а саме, нереєстрації за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян у приміському сполученні зі станцій та зупиночних пунктів, що розташовані в межах Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області (Чоповицької об`єднаної територіальної громади);

1.2. стягнути з Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області на користь позивача 315 179,66 грн шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю відповідачів у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

2. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в порушення вимог чинного законодавства України щодо пільг, компенсацій та гарантій, відповідачами було протиправно не здійснено заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256, а саме: не передбачено кошти на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці районного бюджету на 2019 рік та при його перегляді; не зареєстровано за спірний період додаткових зобов`язань за фактично надані позивачем послуги з перевезення окремих категорій громадян по зупиночним пунктам, що розташовані в межах Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області; не сплачено позивачу витрати за надані послуги з перевезення пільгових категорій громадян за спірний період у сумі 315 179,66 грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року, позовні вимоги АТ «Українська залізниця» задоволено, визнано протиправною бездіяльність голови Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області Філоненка Михайла Миколайовича та Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області в частині не передбачення коштів на компенсаційні виплати за пільговий проїзд окремих категорій громадян при розробці місцевого бюджету на 2019 рік та в частині невиконання вимог пункту 6 «Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, а саме: не реєстрації за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року додаткових зобов`язань за фактично надані послуги пільгового проїзду залізницею окремим категоріям громадян у приміському сполученні зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані в межах Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області (Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області (Чоповицької селищної об`єднаної територіальної громади); стягнуто з Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 315 179,66 грн шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю у сумі витрат, які понесла залізниця на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду у приміських поїздах за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року.

4. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено законодавчими актами України.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції

5. 09 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області, у якій скаржник просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративному від 10 лютого 2021 року, а провадження у справі № 640/10434/20 закрити.

6. В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (по тексту - КАС України), а саме: - суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

6.1. Зокрема, у касаційній скарзі селищна рада наголошує на неврахуванні судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 березня 2020 року у справі №904/94/19 (щодо визначення предметної юрисдикції такого спору), а також указує на відсутність висновку Верховного Суду щодо визначення у спорах про відшкодування залізниці вартості пільгових перевезень належним відповідачем селищну раду.

7. 09 березня 2021 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Калашнікова О.В., Соколов В.М.

8. Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження за вищевказаною касаційною скаргою.

9. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 12 жовтня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 КАС України.

Позиція інших учасників справи

10. 21 квітня 2021 року селищний голова Філоненко Михайла Миколайовича подав відзив на касаційну скаргу відповідача-2, у якому, погоджуючись з доводами скаржника, просить касаційну скаргу задовольнити, рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.

11. 19 квітня 201 року АТ «Українська залізниця» також подала відзив на касаційну скаргу селищної ради, в якому заперечує проти задоволення її вимог та просить оскаржувані судові рішення залишити без змін. Позиція позивача ґрунтується на тому, що відповідачі не забезпечили виконання державної програми соціального захисту населення - не передбачили у річному кошторисі селищного бюджету на 2019 рік відповідних видатків та не перерахували із місцевого бюджету на рахунок позивача компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян на залізничному транспорті, а тому суди першої та апеляційної інстанцій прийняли правильні рішення про задоволення позовних вимог.

11.1. Окрім того, позивач не погоджується з позицією скаржника щодо належності даного спору до юрисдикції господарських судів, оскільки при відкритті провадження у даній справі суд першої інстанції вже визначив предметну підсудність даної справи, крім того під час її розгляду в судах попередніх інстанцій заперечень щодо підсудності спору відповідачі не висловлювали. Щодо посилань скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №904/94/19, то позивач уважає її такою, що не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки в названій справі мова йде про інший бюджетний рік і предмет спору в ній відрізняється від предмету спору у даній справі. Позивач зазначає, що у своєму позові він оскаржує бездіяльність відповідачів не як сторін договірних зобов`язань, а як виконавців державної програми гарантування безоплатного проїзду в приміському сполученні окремої категорії громадян.

Установлені судами фактичні обставини справи

12. АТ «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Коростенська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» впродовж 2019 року надавалися послуги по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані в межах Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області, на підтвердження чого долучено до матеріалів справи розрахунки на відшкодування недоотриманих коштів за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян та облікові форми про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного та місцевого бюджетів за відповідний період з січня по грудень 2019 року.

13. Згідно наявних у справі розрахунків заборгованості, позивачем за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року надано послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян зі станції та зупиночних пунктах розташованих на території Чоповицької селищної ради на суму 315179,66 грн.

14. Листом від 10 жовтня 2018 року № ДН-4-01-4/1679 позивач звернувся до голови Чоповицької територіальної громади Філоненка М.М. щодо передбачення у місцевому бюджеті суми компенсацій за пільгові перевезення на 2019 рік коштів на прогнозному рівні 460,0 тис. грн. також листом від 19 грудня 2018 року № ДН-4-01-4/2192 позивач звертався до відповідача 1 з проханням підписати договір про порядок відшкодування витрат від перевезень окремих категорій громадян, що мають відповідні пільги, залізничним транспортом в приміському сполученні за рахунок коштів місцевого бюджету, так як це здійснювалось у попередні роки, оскільки позивачем продовжується здійснення пільгових перевезень залізничним транспортом відповідно до державних соціальних програм у 2019 році

15. Надалі, листами від 13 лютого 2019 року № ДН-4-01-4/228, від 27 грудня 2019 року № ДН-4-01-4/2199 позивач звертався до відповідача 1 з проханням щодо підписання договорів та відшкодування збитків залізниці за пільгові перевезення пасажирів пільгової категорії приміським залізничним транспортом, від 06 травня 2019 року №ДН-4-01-4/717, від 20 травня 2019 року № ДН-4-01-4/787, від 07 червня 2019 року №ДН-4-01-4/980, від 12 червня 2019 року №ДН-4-01-4/1024 - щодо направлення рахунків та облікових форм про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян; від 18 вересня 2019 року №ДН-4-01-4/1565 - щодо прийняття до уваги пропозиції щодо обсягу виділення коштів на компенсацію витрат за перевезення окремих категорій громадян залізничним транспортом у 2020 році; від 09 грудня 2019 року №ДН-4-01-4/2061 про вжиття заходів щодо погашення заборгованості за пільгові перевезення пасажирів у приміському сполученні.

16. Отже, упродовж 2019 року позивачем здійснювалися дії щодо виконання державної програми з надання послуг по перевезенню пільгових категорій громадян та обліку цих пасажирів. При цьому відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості, позивачем за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року надано послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян зі станції та зупиночних пунктах розташованих на території Чоповицької селищної ради на суму 315 179,66 грн, про що відповідно до пункту 9 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2009 року № 1359, позивачем надсилалися відповідні розрахункові та облікові документи. Проте, відповідачем 2 питання відшкодування збитків від перевезення пільгових категорій громадян залізниці вирішено не було, у зв`язку чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Позиція Верховного Суду

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

17. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

18. Відповідно до частини шостої статті 9 Закону України від 04 липня 1996 року №273/96-ВР «Про залізничний транспорт» для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи. Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

19. Пільгове перевезення пасажирів залізничним транспортом передбачено низкою законодавчих актів України. Так, соціальні пільги на пасажирські перевезення для ряду категорій громадян встановлено, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

20. Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

21. Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

22. Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

24. Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом, а позивач, своєю чергою, не має права відмовити таким громадянам в обслуговуванні з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізниці таких витрат.

23. Вирішуючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

24. Колегія суддів уважає помилковим такий висновок судів попередніх інстанцій, ураховуючи наступне.

25. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

26. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

27. Судова юрисдикція - це інститут, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

28. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їхній сукупності. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

29. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

30. Тобто юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, а право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві.

31. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

32. Суб`єктом владних повноважень відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

33. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

34. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

35. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

36. Виникнення спірних правовідносин у даній справі обумовлено невиконанням відповідачами обов`язку щодо відшкодування витрат, понесених позивачем у зв`язку із наданням послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян у приміському сполученні зі станцій та зупиночним пунктам, що розташовані у межах селищної ради.

37. Під час розгляду справи судами залишено поза увагою те, що між сторонами у даній справі не було укладено договору на відшкодування вартості пільгового перевезення залізничним транспортом за 2019 рік на спірну суму.

38. Тобто, в даному випадку зобов`язання сторін щодо надання послуг з перевезення пільгових категорій громадян та відшкодування витрат, понесених у зв`язку із цим, виникли безпосередньо в силу закону і не залежать від їхнього волевиявлення.

39. За приписами статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

40. Таким чином, відсутність у спірному випадку договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні не звільняє сторони від виконання господарського зобов`язання, оскільки зобов`язання сторін у цій справі виникає безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

41. Цей висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 904/94/19, де зазначено, що у відносинах щодо розрахунку із залізницею за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, головні розпорядники державних коштів на фінансування соціальних програм виступають не як суб`єкти владних повноважень, а як боржники у зобов`язальних господарських правовідносинах. Отже, правовідносини у цій справі не є публічно-правовими, а тому спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

42. Водночас у названій постанові Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що висловлюючи намір відступити від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 804/7864/15, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду помилково не врахував того, що правовідносини у справі № 804/7864/15 виникли на підставі укладеного між сторонами справи договору від 30 січня 2014 року № 3/14 на виплату компенсаційних виплат за пільгове перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, який за оцінкою судів у цій справі є адміністративним.

43. У свою чергу Велика Палата Верховного Суду підкреслила, що у справі № 904/94/19 вимоги про стягнення збитків за пільгове перевезення пасажирів заявлені залізницею не на підставі договору, який, як уже зазначалось, між сторонами укладено не було, а в силу прямої норми закону, а отже, з урахуванням положень статті 21 КАС України та статті 20 ГПК України, розгляд такого спору відноситься до юрисдикції господарського суду, а підстав для відступу від правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі № 804/7864/15, не вбачається.

44. На думку колегії суддів, наведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду є застосовною і до правовідносин у даній справі, оскільки є останньою у цій категорії спорів.

45. На підставі викладеного Верховний Суд зауважує, що оскільки вимоги позивача про відшкодування витрат, понесених ним у зв`язку із наданням послуг по пільговому перевезенню окремих категорій громадян, заявлені не на підставі договору, який, як уже зазначалось, між сторонами укладено не було, а в силу прямої норми закону, то з урахуванням положень статті 19 КАС України та статті 20 Господарського процесуального кодексу України, даний спір не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів та має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

46. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 363/3414/13-а.

47. Суди попередніх інстанцій наведеного не врахували та дійшли помилкового висновку про належність цього спору до юрисдикції адміністративних судів.

48. При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

49. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

50. За змістом пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

51. Згідно з приписами частини другої статті 354 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

52. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

53. За наведеного правового регулювання та обставин справи касаційна скарга підлягає задоволенню, оскаржувані судові рішенню - скасуванню, а провадження в адміністративній справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України.

54. При цьому, виходячи з наведених норм процесуального закону необхідно зауважити, що оскільки допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального закону є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень із закриттям провадження у справі, то інші доводи скаржника не можуть бути перевірені судом касаційної інстанції, оскільки стосуються суті заявлених позовних вимог.

55. Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

56. Відповідно до частини 1 статті 239 КАС України позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Висновки щодо розподілу судових витрат.

57. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 238, 239, 341, 345, 349, 354, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області задовольнити.

2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 640/10434/20 - скасувати.

3. Провадження в адміністративній справі № 640/10434/20 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до Чоповицького селищного голови Філоненка М., Чоповицької селищної ради Малинського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення витрат закрити.

4. Роз`яснити позивачеві, що розгляд цієї справи віднесено до юрисдикції господарського суду та що він має право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.О. Єресько О.В. Калашнікова В.М. Соколов