Справа № 140/1571/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/1571/21 пров. № А/857/12095/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Кузьмича С.М. та Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській обл. про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (суддя суду І інстанції: Костюкевич С.Ф., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 21.04.2021р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

10.02.2021р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати наступні податкові повідомлення-рішення, які прийняті відповідачем Головним управлінням /ГУ/ ДПС у Волинській обл.:

№ 00/24/2406 від 11.01.2021р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (20 відсотків) в розмірі 5561 грн. 21 коп.;

№ 00/28/2406 від 11.01.2021р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (10 відсотків) в розмірі 4945 грн. 04 коп.;

судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-7).

Розгляд справи здійснений судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) (а.с.42 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2021р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.66-69).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.72-75).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що складений акт камеральної перевірки не підписаний посадовою особою, яка здійснювала вказану перевірку, а відтак не може вважатися належним доказом по справі.

З огляду на приписи п.286.5 ст.286, п.п.287.2, 287.3 ст.287 Податкового кодексу /ПК/ України в акті перевірки, у розрахунку штрафних санкцій не наведено відомостей про дати вручення податкових повідомлень-рішень щодо визначення податкових зобов`язань із земельного податку, що має визначальне значення для нарахування спірних санкцій. Також матеріали справи не містять жодних доказів вручення позивачу податкових повідомлень-рішень за період 2011-2019 років.

Водночас, представлений розрахунок штрафних санкцій містить неточності та недоліки, що ставить під сумнів правильність обчислення останніх.

Також камеральна перевірка проведена без урахування строків давності в частині сплати земельного податку за період 2012-2017 років.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснюється в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою апеляційного суду від 21.09.2021р. витребовано від відповідача додаткові докази по справі для перевірки правильності обчислення нарахованих штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (а.с.96-99).

Відповідно до постанови КМ України № 893 від 30.09.2020р. «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» ліквідовано як юридичну особу публічного права ГУ ДПС у Волинській обл.

Згідно з наказом ДПС України № 755 від 24.12.2020р. «Про початок забезпечення територіальними органами ДПС повноважень та функцій» розпочато з 01.01.2021р. здійснення територіальними органами ДПС, утвореними як відокремлені підрозділи ДПС відповідно до наказу № 529 від 30.09.2020р. «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», своїх повноважень та функцій.

У зв`язку із наведеною реорганізацією ГУ ДПС у Волинській обл. як юридичної особи публічного права судом апеляційної інстанції в порядку ст.52 КАС України допущено заміну відповідача його правонаступником - ГУ ДПС у Волинській обл. як відокремленого підрозділу ДПС без права юридичної особи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Із змісту заявленого позову слідує, що спірним питанням в межах даної справи є правомірність застосування до позивача ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку.

Як встановлено під час судового розгляду, 17.09.2020р. ревізором-інспектором відділу податків та зборів з фізичних осіб та економічного аналізу управління податкового адміністрування ГУ ДПС у Волинській обл. Лаврінком P.M. проведено камеральну перевірку з питань дотримання вимог податкового законодавства (п.287.3 ст.287 ПК України) ОСОБА_1 щодо своєчасності сплати земельного податку (орендної плати) за 2017-2020 роки.

За результатами перевірки складено Акт № 12721/Г/03-20-55-33/ НОМЕР_1 від 17.09.2020р. (а.с.122), відповідно до якого проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.287.3 ст.287 ПК України, а саме останньою допущено затримку сплати земельного податку за 2017-2020 роки.

Відповідно до історії сплати узгодженого податкового зобов`язання платник податку зобов`язаний згідно вимог ст.126 ПК України сплатити штраф по земельному податку (орендній платі) в розмірі 10529 грн. 77 коп.

На підставі вказаного Акту відповідачем ГУ ДПС у Волинській обл. прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

№ від 28.10.2020р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (20 відсотків) в розмірі 5579 грн. 53 коп. (а.с.14);

№ від 28.10.2020р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (10 відсотків) в розмірі 4950 грн. 24 коп. (а.с.15).

Позивачем оскаржені спірні податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку шляхом подачі відповідної скарги до ДПС України (а.с.17-19).

Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги № 5613/Г/99-00-06-02-04-09 від 21.12.2020р. податкове повідомлення-рішення № від 28.10.2020р. скасовано в частині застосування штрафних санкцій у сумі 17 грн. 32 коп. та податкове повідомлення-рішення № - в частині застосування штрафної санкції у сумі 05 грн. 20 коп., а в інших частинах останні залишені без змін (а.с.20-22).

Причиною часткового задоволення скарги платника податків слугувала та обставина, що під час застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату земельного податку в 2013-2016 роках не враховані вимоги п.114.1 ст.114, п.102.1 ст.102 ПК України в частині дотримання строків давності для нарахування штрафних санкцій.

В зв`язку з частковим скасуванням податкових повідомлень - рішень відповідачем відповідно до п.5 розділу II Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1204 від 28.12.2015р., були складені нові податкові повідомлення-рішення, а саме:

№ 00/24/2406 від 11.01.2021р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (20 відсотків) в розмірі 5561 грн. 21 коп. (а.с.23)

№ 00/28/2406 від 11.01.2021р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (10 відсотків) в розмірі 4945 грн. 04 коп. (а.с.24).

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно представлених податковим органом доказів протягом 2011-2019 років позивачем порушено повноту та строки сплати земельного податку, тому в інтегрованій картці платника виникав податковий борг, який погашався протягом 2011- 2020 років за рахунок сплати податку за наступні податкові періоди та виникав новий борг у календарній черговості відповідно до п.87.9 ст.87 ПК України.

Таким чином контролюючим органом правомірно винесені спірні податкові повідомлення - рішення.

Також саме по собі порушення порядку оформлення акта перевірки (у частині обов`язку підписання особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі непідписаного одним із перевіряючих акта перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.06.2020р. у справі № 140/380/19.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні заявленого позову не відповідають дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, з огляду на наступне.

В частині доводів позивача щодо неналежного оформлення акта перевірки (його непідписання посадовою особою відповідача) колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 75.1 ст.75 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.86.1 ст.86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Оформлення посадовими особами контролюючих органів результатів документальних перевірок платників податків-юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, постійних представництв та представництв нерезидентів щодо дотримання законодавства з питань державної митної справи, про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, регулюється Порядком оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затв. наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2015р., а також Методичними рекомендаціями щодо оформлення матеріалів документальних перевірок, затв. наказом Державної фіскальної служби України № 396 від 01.06.2017р.

Отже, акт документальної перевірки це службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки, відображає її результати і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У акті перевірки зазначається детальна інформація щодо виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства.

Відповідно до п.58.1 ст.58 та п.86.8 ст.86 ПК України на підставі акту перевірки податковим органом приймається податкове повідомлення-рішення.

За змістом п.86.8 ст.86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу.

Зазначене свідчить про те, що акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Непідписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з непідписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи непідписанням окремих рішень суб`єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом.

Доводи, судження, інформація акта перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, зокрема, начальником або заступником начальника контролюючого органу, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків.

Сам по собі акт податкової перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень.

Обов`язкові рішення суб`єкта владних повноважень мають відповідати вимогам ч.2 ст.2 КАС України, які не можуть поширюватися на акт перевірки.

Чинне законодавство не встановлює такий наслідок відсутності в акті перевірки підпису одного з перевіряючих контролюючого органу, як його нечинність, недійсність. Зазначена вада акта не робить автоматично протиправними рішення контролюючого органу, що прийняті на підставі такого акта.

Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Водночас, саме по собі порушення порядку оформлення акта перевірки (у частині обов`язку підписання особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі не підписаного одним із перевіряючих акта перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.

Відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.

Наведена правова позиція висловлена в постанові Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 19.06.2020р. у справі № 140/388/19, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Водночас, на вимогу апеляційного суду головний державний ревізор-інспектор Луцького відділу податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральних перевірок управління податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у Волинській обл. Лаврінок Р.М. надав письмові пояснення, згідно яких причиною скерування непідписаного акту № 12721/Г/03-20-55-33/ від 17.09.2020р. за результатами камеральної перевірки щодо своєчасної сплати земельного податку з фізичних осіб була технічна помилка: при формуванні пакета документів до надсилання на адресу ОСОБА_1 в конверт було помилково вкладено непідписаний перший примірник акта (а.с.106).

Також до матеріалів справи долучений підписаний посадовою особою ГУ ДПС у Волинській обл. Акт перевірки № 12721/Г/03-20-55- 33/ від 17.09.2020р. (а.с.122 і на звороті).

Отже, під час апеляційного розгляду спростовано доводи апелянта про неналежне складення акта перевірки через його непідписання посадовою особою відповідача. Дійсна технічна причина скерування на адресу позивача непідписаного акту перевірки з`ясована і для усунення будь-яких суперечностей до матеріалів справи долучено належно завірену копію підписаного Акта перевірки № 12721/Г/03-20-55- 33/ від 17.09.2020р.

Стосовно доводів апелянта про безпідставне застосування штрафних санкцій і помилкове обчислення їхнього розміру колегія суддів зазначає таке.

Згідно із пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

У розумінні пп.14.1.147 вказаного пункту плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп.269.1.1, 269.1.2 п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Пунктом 270.1 ст.270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (пп.271.1.1 п.271.1 ст.271 ПК України).

За змістом п.274.1 ст.274 ПК України ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.

Крім того, відповідно до п.284.1 ст.284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки рішення щодо ставок земельного податку та наданих пільг зі сплати земельного податку юридичним та/або фізичним особам.

Нові зміни до рішень щодо наданих пільг зі сплати земельного податку надаються відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки до 1 числа першого місяця кварталу, що настає за звітним кварталом, у якому відбулися зазначені зміни.

Приписами ст.286 ПК України визначено порядок обчислення плати за землю.

Зокрема, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (п.286.1 ст.286 ПК України).

Згідно п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.287.5 ст.287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до ст.95 цього Кодексу, або за рішенням суду у випадках, передбачених Законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування (п.87.9 ст.87 ПК України).

У випадку перенаправлення контролюючим органом коштів на оплату поточних податкових зобов`язань у рахунок погашення податкового боргу, що виник раніше, у такого платника податків виникає недоїмка за податковими зобов`язаннями за поточні податкові періоди, яка погашається у порядку, визначеному п.87.9 ст.87 ПК України та у випадку несвоєчасного погашення якої, податковий орган нараховує штраф у розмірах, установлених ст.126 ПК України у залежності від терміну затримки.

При цьому, санкція норми ст.126 ПК України передбачає застосування до платника податків штрафу у випадку несплати ним узгодженої суми грошового зобов`язання безвідносно до підстав її виникнення.

Будь-яких винятків до випадків застосування контролюючим органом норм п.87.9 ст.87 ПК України приписи ст.126 цього Кодексу не передбачають.

Згідно з п.131.2 ст.131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановлені цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документів (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Частиною першою ст.126 ПК України визначено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено під час судового розгляду протягом 2011-2019 років контролюючим органом здійснено нарахування земельного податку, а саме:

за 2012 рік у сумі 4263 грн. 97 коп., строк сплати 26.08.2012р., сплачено 05.09.2012р.;

за 2013 рік у сумі 4263 грн. 97 коп., строк сплати 26.08.2013р., сплачено 11.03.2013р.;

за 2014 рік у сумі 4263 грн. 97 коп., строк сплати 29.08.2014р., сплата відсутня;

за 2015 рік у сумі 4263 грн. 97 коп. (податкове повідомлення-рішення /ППР/ № 60533-17 від 30.06.2015р., дата вручення 19.08.2015р.), строк сплати 29.08.2015р., сплачено 02.09.2015р.;

за 2016 рік у сумі 7631,73 грн., строк сплати 20.09.2016р., сплата відсутня;

за 2017 рік у сумі 8089 грн. 64 коп. (ППР № 97412-1303 від 18.05.2017р., дата вручення 14.06.2017р.), строк сплати 29.10.2017р., сплачено 07.07.2017р.;

за 2018 рік у сумі 8089 грн. 64 коп. (ППР № -0318 від 22.03.2018р., дата вручення 03.07.2018р.), строк сплати 01.09.2018 року, сплачено 01.08.2018 року;

за 2019 рік у сумі 49450 грн. 71 коп. (ППР № -0318 від 28.05.2019р., дата вручення 28.05.2019р.), строк сплати 27.08.2019р., сплачено 13.09.2019р.;

за 2020 рік у сумі 49450 грн. 71 коп. (ППР № -0318 від 12.03.2020р., дата вручення 20.06.2020р.).

Водночас, представленими документами, в тому числі додатковими доказами, які витребовувалися апеляційним судом, документально не підтверджено правильність обчислення штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку.

Зокрема, за періоди 2012-2016 років відповідачем не надано доказів скерування на адресу податкових повідомлень-рішень щодо визначення податкових зобов`язань із земельного податку.

Натомість, позивачем представлено податкове повідомлення-рішення № 60533-17 від 30.06.2015р., дата вручення 19.08.2015р., яким визначено податкове зобов`язання із земельного податку за 2015 рік в розмірі 4263 грн. 97 коп. За таких обставин визначений граничний строк сплати податку 29.08.2015р. є помилковим (фактично складає лише 10 замість 60 календарних днів).

Також на вимогу апеляційного суду не було представлено детального розрахунку суми, визначених податковими повідомленнями-рішеннями №№ 00/24/2406, 00/28/2406 від 11.01.2021р. штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку, із обов`язковим зазначенням: сум нарахованого земельного податку; виставлених податкових повідомлень-рішень по земельному податку; сум здійснених платежів та сум проведених зарахувань сплачених грошових коштів; визначення терміну прострочення.

Повторно наданий розрахунок (аналогічний вже був у матеріалах справи а.с.11-12) оперує такими поняттями як «невизначений документ», в ньому також не співпадають дати винесення вищенаведених податкових повідомлень-рішень (а.с.118).

Таким чином, правильність обчислення штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку відповідачем ГУ ДПС у Волинській обл. не доведена, через що спірні податкові повідомлення-рішення не можуть вважатися обґрунтованими.

Оскільки суд позбавлений можливості провести з метою перевірки власні арифметичні обчислення через відсутність відповідних даних, які відповідачем не представлені, перевірити доводи позивача щодо порушення строків застосування санкцій згідно ст.102 ПК України, спірні податкові повідомлення-рішення слід визнати протиправними і скасувати в повному обсязі.

При цьому, такі дефекти рішення контролюючого органу як неправильність обчислення штрафних санкцій є безумовною підставою для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про незаконність спірних податкових повідомлень-рішень, через що заявлений позов підлягає до задоволення.

Враховуючи результат апеляційного розгляду, та в силу приписів ст.139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській обл. судові витрати за подання до суду позовної заяви (908 грн.) та апеляційної скарги (1362 грн.) в загальному розмірі 2270 грн. сплаченого судового збору (а.с.39, 76).

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем заявлені до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, отриманою в суді першої інстанції, в загальному розмірі 3000 грн. (а.с.34-35).

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивача представлено:

договір № 01/02/21-02 про надання правничої допомоги від 01.02.2021р., укладений з Адвокатським об`єднанням «Преміум Сервіс» (а.с.36-37);

акт приймання-передачі наданих послуг від 03.02.2021р., відповідно до якого вартість послуг адвоката щодо надання правової інформації, складання позовної заяви склала 3000 грн. (загальна кількість годин 3; вартість 1 год. 1000 грн.) (а.с.38);

рахунок-фактура № 03/02/21-01 від 03.02.2021р. на оплату правничої допомоги (а.с.40);

квитанція № 22782975 від 10.02.2021р. про оплату позивачем на банківський рахунок адвокатського об`єднання вартості послуг в розмірі 3000 грн. (а.с.39).

Отже, надані суду апеляційної інстанції матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу саме в розглядуваній адміністративній справі під час розгляду справи в суді першої інстанції. Також відповідачем не заявлено клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477- IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Апеляційний суд вважає, що позивачем доведено фактичне понесення витрат на правову допомогу у вигляді надання правової інформації, консультацій, роз`яснень з питань правомірності винесення ГУ ДПС у Волинській обл. податкових повідомлень-рішень № 00/24/2406 від 11.01.2021р., № 00/28/2406 від 11.01.2021р.; складання тексту позовної заяви.

Враховуючи складність справи, задоволення заявленого позову, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів приходить до переконливого висновку про підставність та обґрунтованість стягнення за рахунок бюджетних асигнувань податкового органу відповідача ГУ ДПС у Волинській обл. на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в суді першої інстанції, в розмірі 3000 грн.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до невірного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст.52, 139, ч.4 ст.229, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Замінити відповідача Головне управління ДПС у Волинській обл. його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Волинській обл. (відокремленим підрозділом Державної податкової служби України без права юридичної особи; ).

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2021р. в адміністративній справі № 140/1571/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати наступні винесені Головним управлінням ДПС у Волинській обл. податкові повідомлення-рішення:

№ 00/24/2406 від 11.01.2021р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (20 відсотків) в розмірі 5561 грн. 21 коп.;

№ 00/28/2406 від 11.01.2021р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення граничних строків сплати земельного податку (10 відсотків) в розмірі 4945 грн. 04 коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській обл. (43010, Волинська обл., м.Луцьк, Київський майдан, 4; ) судові витрати за подання до суду позовної заяви в загальному розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) сплаченого судового збору та 3000 (три тисячі) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді С. М. Кузьмич
І. І. Запотічний
Повне судове рішення складено 13.10.2021р.