Справа № 640/11542/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 року м. Київ №640/11542/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Державної податкової служби у Київській області
провизнання протиправними та скасування вимог
встановив:

ОСОБА_1 26 травня 2020 року звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 вересня 2018 року №2168-25 «У» на суму 100519,50 грн., винесену Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області;

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 грудня 2018 року №2168-25 на суму 143422,67 грн., винесену Головним управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року скасовано, а справу №640/11542/20 направлено для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що ОСОБА_1 з 17 вересня 2018 року не є фізичною особою-підприємцем, а тому не є платником єдиного внеску.

Стосовно наявної заборгованості позивач наголошує на тому, що рішення, на підставі яких утворилась заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску скасовані рішенням відповідача від 19 червня 2014 року, а тому позивача намагаються притягнути до одного й того ж виду відповідальності двічі, у зв`язку з чим оскаржувані вимоги є протиправними та підлягають скасуванню.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що за наявною інформацією контролюючого органу за позивачем наявний податковий борг зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 143422,67 грн., а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив проти висновків, викладених у відзиві на позовну заяву, зауваживши при цьому, що вимоги про сплату боргу не надсилались позивачу протягом тривалого часу, у зв`язку з чим сума боргу збільшувалась, що також порушує права та законні інтереси позивача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрована в якості фізичної особи-підприємця Броварською районною державною адміністрацією Київської області 24 травня 2006 року, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних-осіб підприємців. На обліку в Броварській ОДПІ ГУ ДФС у Київський області фізична особа - підприємець ОСОБА_1 перебуває з 24 травня 2006 року.

Як свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 припинено за власним рішенням 17 вересня 2018 року.

У 2014 році Броварською об`єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київський області була проведена планова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт перевірки від 14 березня 2014 року №169/17-3/.

В подальшому контролюючим органом складено податкові повідомлення-рішення:

- № від 08 квітня 2014 року на загальну суму 7747,50 грн (заниження податкових зобов`язань);

- № від 08 квітня 2014 року на загальну суму 83363,46 грн, з яких 66690,77 грн. донарахована сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та штрафні санкції 16672,69 грн.;

- № від 08 квітня 2014 року на загальну суму 49012,57 грн., з яких 32672,71 грн. зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та штрафні санкції 16339,86 грн.;

- № від 08 квітня 2014 року на загальну суму 124199,25 грн. за реалізацію товарів без використання РРО.

Позивачем подано скаргу на вищезазначені податкові повідомлення-рішення.

Контролюючим органом прийнято рішення від 19 червня 2014 року, яким скаргу задоволено частково, а саме залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 08 квітня 2014 року № та №, в той же час скасовано податкові повідомлення-рішення від 08 квітня 2014 року № та № з тих підстав, що зазначені податкові-повідомлення рішення прийняті не за встановленою формою.

В подальшому, у зв`язку з наявністю в ІКПП позивача за кодом бюджетної класифікації 71040000 заборгованості зі сплати ЄСВ та відповідно до статті 25 Закону №2464 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 вересня 2018 року №2168-25 на суму 100519,50 грн., та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06 грудня 2018 року №2168-25 на суму 143422,67 грн.

Вважаючи вимоги про сплату боргу протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Так, статтею 4 Закону №2464-VIІ (тут і далі по тексту - в редакції, що діяла у період виникнення боргу до 2017 року) визначено перелік платників єдиного внеску, зокрема, згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІІ платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VII для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини першої статті 1 Закону №2464-VII).

Відповідно до частини одинадцятої статті 8 Закону №2464-VII єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Порядок обліку платників єдиного внеску визначено статтею 5 Закону №2464-VI, згідно з частиною другою статті 5 Закону №2464-VI у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 04 липня 2013 року №406-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із проведенням адміністративної реформи» (далі - Закон №406-VII), взяття на облік платників єдиного внеску, зазначених у пунктах 2-14 частини першої статті 4 Закону №2464-VІІ, здійснювався Пенсійним фондом з внесенням відповідних відомостей до реєстру застрахованих осіб.

Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, зокрема фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VІІ).

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування передбачено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року № 21-5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2010 року за №994/18289 (яка була чинною в період з 01 січня 2011 по 25 лютого 2014 року, далі - Інструкція №21-5).

Підпунктом 2.1.3 пункту 2.1 розділу 2 Інструкції № 21-5 встановлено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Обчислення і строки сплати єдиного внеску платниками, зазначеними у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 розділу II цієї Інструкції, які обрали спрощену систему оподаткування передбачено пунктом 4.6 розділу 4 Інструкції №21-5.

Зазначена категорія платників самостійно обчислює для себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, суму єдиного внеску, яка не може бути менше мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць (підпункт 4.6.1 Інструкції №21-5).

Відтак, платники, зазначені у підпункті 2.1.3 пункту 2.1 розділу II Інструкції № 21-5, які обрали спрощену систему оподаткування, самостійно обчислюють для себе та членів своїх сімей, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, суму єдиного внеску, яка не може бути менше мінімального страхового внеску за кожну особу на місяць.

Платники сплачують єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили до 20 числа місяця, наступного за місяцем, за який він сплачується. Суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний рік.

Після передачі функцій з адміністрування єдиного соціального внеску від органів Пенсійного Фонду України до Міндоходів України процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначала Інструкція про порядок нарахування та сплати платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №455, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року (яка була чинною в період з 01 жовтня 2013 року по 29 травня 2015 року, далі - Інструкція №455).

Згідно з підпунктом 2 пункту 4.6 розділу IV Інструкції №455 платники єдиного внеску, визначені пунктом 2.1 розділу ІІ Інструкції №455 (фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування), сплачують єдиний внесок у вигляді авансового платежу в розмірі, який самостійно визначили, до 20 числа кожного місяця поточного кварталу. При цьому суми єдиного внеску, сплачені у вигляді авансових платежів, ураховуються платником при остаточному розрахунку, який здійснюється ним за календарний квартал до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізналась про наявну заборгованість у розмірі 66690,77 грн. з 08 квітня 2014 року.

В той же час, рішенням контролюючого органу від 19 червня 2014 року скасовано податкове повідомлення-рішення № від 08 квітня 2014 року на загальну суму 83363,46 грн., з яких 66690,77 грн. заборгованість зі сплати ЄСВ та 16672,69 грн. за штрафними санкціями лише з тієї підстави, що контролюючим органом прийнято рішення не встановленої форми.

З даного приводу суд зауважує, що скасування податкового повідомлення-рішення від 08 квітня 2014 року № не звільняє позивача від обов`язку сплатити єдиний соціальний внесок у розмірі 66690,77 грн., оскільки сплата єдиного соціального внеску є обов`язковим для усіх осіб, визначених у Законі №2464-VII, зокрема, й для позивача.

Також суд звертає увагу, що згідно з частиною шістнадцятою статті 25 Закону №2464-VII строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Стосовно суми заборгованості з єдиного соціального внеску, яка виникла з 2017 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VІІ (в редакції після 2017 року) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону №2464-VIІ його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VІI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Починаючи з 1 січня 2017 року фізичні особи - підприємці на загальній системі оподаткування, які не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці року, зобов`язані сплачувані єдиний внесок за себе не менше мінімального страхового внеску за місяць: у 2017 році не менше 704 грн. за місяць, у 2018 - не менше 819,06 грн, за місяць.

Граничний термін перерахування єдиного внеску за 2017 рік - 9 лютого 2018 року та відповідно до внесених змін з 01 січня 2018 року єдиний внесок сплачується щоквартально по строку.

Законом України від 06 грудня 2016 року №1774 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни до Закону №2464-VII, що діють з 01 січня 2017 року, зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄСВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому звітному місяці звітного року.

Мінімальний внесок у 2017 році становив 704 грн на місяць (3200 грн х 22%, де 3200 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2017 встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 № 1801-VIІІ).

Мінімальний внесок у 2018 році становив 819,06 гри на місяць (3723 грн х 22%, де 3723 грн розмір мінімальної заробітної плати станом на 01 січня 2018 року, встановлений Законом України «Про державний бюджет України па 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-VІІ).

При цьому слід зазначити, що для платників, які застосовують загальну систему оподаткування, впроваджено автоматичні щоквартальні нарахування єдиного внеску, тобто ФОП на загальній системі оподаткування зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини восьмої статті 9 Закону №2464-VII).

Згідно з даними інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску автоматично здійсненні наступні нарахування:

ЄСВ за 2017 рік - 704 грн. х 12 = 8 448 грн., сплата відсутня.

ЄСВ за І квартал 2018 (граничний термін сплати 19 квітня 2018 року) - 819,06 грн. х 32457,18 грн., сплата відсутня;

ЄСВ за II квартал 2018 (граничний термін сплати 19 липня 2018 року) - 819,06 грн. х 32457,18 грн., сплата відсутня;

Платником було подано наступні звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, по яким не сплачені наступні суми, а саме:

звіт від 08 лютого 2017 року, за яким не сплачено єдиного внеску на суму - 10913,78 грн.;

звіт від 01 жовтня 2018 року, за яким не сплачено єдиного внеску на суму - 2457,18 грн.

Також в інтегрованій картці наявна інформація щодо податкового повідомлення-рішення № від 13 вересня 2018 року на суму - 36350,69 грн.

Стосовно посилань представника позивача на невчасне направлення вимоги, суд зазначає наступне.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього' відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

Оскаржувані Вимоги про сплату боргу надіслані рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою реєстрації платника.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з вимогами пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Із зазначеного слідує, що обчислення єдиного внеску та формування вимоги про сплату боргу здійснюється не лише на підставі актів перевірки, але й на підставі облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Аналіз змісту вищенаведених норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця борг з єдиного внеску.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі №826/11623/16.

Як вже зазначалось судом, відповідно до частини шістнадцятої статті 25 Закону №2464-VII строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Як вбачається з матеріалів справи позивач була обізнана про наявність боргу з сплати єдиного соціального внеску з 2014 року, проте не вчиняла активних дій щодо погашення такого боргу.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, зважаючи на встановлені обставини та аналіз чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

У зв`язку з тим, що у позові позивачу відмовлено, розподіл судових витрат у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювався.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко