Справа № 160/11933/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСерьогіної О.В.
за участі секретаря судового засіданняГанжі О.С.
представника позивача представника відповідача Валах А.С. Авілова Р.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудінжинірінг" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
16.07.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агробудінжинірінг" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій з урахуванням уточненого позову просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 08.09.2021 року.
05.08.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудінжинірінг" надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, складеним без урахування фактичних обставин справи та такими, що підлягають скасуванню, оскільки складені на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки № 556/04-36-07-03/39834670 від 23.02.2021 року. Вказує, що відповідачем з`ясування реальності та повноти відображення в обліку платника податків господарських операцій було проведено поверхнево без посилання на достовірні факти без урахування підтвердження первинними документами відносин, виду, обсягу і якості операцій, що здійснювалися між позивачем та його контрагентами. Крім того, несплата одним з постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання податкових зобов`язань, порушення ним певних вимог податкового законодавства та правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем (товару, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту. Платник податку не має обов`язку та повноважень здійснювати контролю за дотриманням усіма постачальниками товару у ланцюгу постачання вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності. Наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей за наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток на додану вартість не є визначальними при оподаткуванні операцій за договорами поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення. Також звертає увагу суду на те, що сам факи порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності господарських операцій не тягне за собою правових наслідків для позивача. Щодо висновків відповідача про відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого пунктом 201.10 статті 201 ПКУ податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 300 000 грн, зазначає наступне. При складанні податкової декларації було з`ясовано що фактично на підприємстві відсутні підстави, які визначенні статтею 185 ПКУ та відсутня дата виникнення податкових зобов`язань з ПДВ за правилами статті 187 ПКУ так як зазначена податкова накладна складена помилково та в декларації позивачем вона не відображалась. Також в акті перевірки контролюючим органом зазначено, що податкова накладна №98 від 31.05.2017 року контрагентом позивача в декларацію з ПДВ не вносилася та розбіжності в системі співставлення відсутні. Вважає, що розрахунок коригування сум податкових зобов`язань повинен бути зроблений особою, на яку було складено таку податкову накладну. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
18.08.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. На обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що укладені між позивачем та контрагентами позивача договори не опосередковувалися реальним виконанням операцій, які становлять його предмет, а були направлені лише на безпідставне завищення витрат для зменшення фінансового результату з податку на прибуток та завищення податкового кредиту з ПДВ. Також, перевіркою встановлено, що в порушення пункту 201.10 статті 201 ПКУ позивачем не здійснено реєстрацію розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних до податкової накладної №98 від 31.05.2017 року по операції з реалізації робіт на користь ТОВ «Термолюкс-ВК», в результаті чого до позивачу застосована суму штрафної санкції у розмірі 150 000 грн.
31.08.2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якій позивач відхиляє всі наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення у зв`язку з їх необґрунтованістю.
У підготовчому засіданні, відкритому 08.09.2021 року, розгляд справи відкладено на 22.09.2021 року у зв`язку із витребуванням додаткових доказів у справі.
Усною ухвалою суду від 22.09.2021 року, із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання у даній справі та призначено розгляд справи по суті на 06.10.2021 року.
У судове засідання з`явився представник позивача та представник відповідача.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити посилаючись на обставини, що наведені у позові та у відповіді на відзив.
Представник відповідача вимоги позову не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що з 24.02.2020 року по 16.02.2021 року відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, за результатами якої 23.02.2021 року складений акт №556/04-36-07-03/39834670, який був отриманий позивачем 25.03.2021 року.
Відповідно до висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення позивачем:
- п.44.1, п.44.6 ст. 46 п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135 ст. 135 Податкового кодексу України від 02.12.10 року №2755-VІ (надалі по тексту Закон №2755-VІ) в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 3 528 654 грн. у тому числі: за 2016 ріку сумі 2 126 0663 грн.; за 1 квартал 2017 року у сумі 1 154 453 грн.; за 2 квартал 2017 року у сумі 248 135 грн.
- п.185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 192.1 ст. 192, п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Закону №2755-VI в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся на загальну суму 4 159 987 грн., у т. ч.: за травень 2016 року у сумі 16 241 грн.; за червень 2016 року у сумі 200 грн.; за липень 2016 року у сумі 18 998,0 грн.; за серпень 2016 року у сумі 1 057,0 грн.; за вересень 2016 року у сумі 8 978,0 грн.; за жовтень2016 року у сумі 107 430,0грн.; за листопад 2016р. у сумі 509 060,00 грн.; за грудень 2016 року у сумі 1 939 592,0 грн.; за січень 2017 року у сумі 94 838,0 грн.; за лютий 2017 року у сумі 118 209,0 грн.; за березень 2017 року у сумі 293 997,0 грн.; за квітень 2017 року у сумі 646 724,00 грн.; за травень 2017 року у сумі 128 958,0 грн.; за червень 2017 року у сумі 275 705,0 грн.
Встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого п.201.10 ст. 201 ПКУ податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 300 000,00 грн.
Позивач, не погоджуючись з висновками наведеними в акті перевірки надав заперечення до акту перевірки за вих. № 25 від 08.04.2021 року.
Відповідачем висновки, викладені в Акті перевірки визнані правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству, Акт перевірки залишено без змін.
За результатом розгляду заперечень ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято:
Позивач, не погоджуючись із вищеозначеними рішеннями звернувся до ДПС України зі скаргами 17.05.2021 року за вих. № 34-36.
За результатами розгляду скарг ДПС України відповідачем 13.07.2021 року прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПКУ України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Суд зазначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п.44.1 ст.44 ПКУ).
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності. (п.44.1 ст.44 ПКУ).
Об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. (п.134.1.1 ст.134.1 ПКК).
Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.
Згідно з п. 198.3 ст.198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ, є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та як підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених за виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу №88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу №88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
З цього приводу також звертається увага, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Слід ураховувати, що наявність укладеного між учасниками господарської операції цивільно-правового договору або відсутність визнання такого договору недійсним або нікчемним сама собою не свідчить про реальність вчинення відповідної операції.
Отже, надаючи оцінку правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судом підлягає дослідженню факт реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами за перевіряємий період.
Судом встановлено, що наведені документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому, є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Суд зазначає, що наявність окремих недоліків у складенні первинних документів у разі, якщо вони не перешкоджають ідентифікації учасників операції та встановленню її змісту, не може бути підставою для висновку про недійсність таких документів.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з поставки товарів, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з поставки товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення, а тому є безпідставним твердження відповідача, що відсутність товарно-транспортних накладних вказує на те, що господарські операції з поставки товарно-матеріальних цінностей не здійснювалися.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність та здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Тандем», ТОВ «Белодин», ТОВ «Гелінтро», ТОВ «Дертісбуд», ТОВ «Сорин», ТОВ «Мінорм Консалтинг», ТОВ «Бруно Груп», ТОВ «Вебер Компані», ТОВ «Олл Пром», ТОВ «Рігардіо», ТОВ «Сентанво Компані», ТОВ «Гокс Консалтинг», ТОВ «Термолюкс ВК», ТОВ «Укрпромбуд» .
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про умисел позивача на укладення договорів з вказаним контрагентом (та їх умислу) без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Суд звертає увагу на те, що на момент здійснення правовідносин контрагенти позивача ТОВ «Тандем», ТОВ «Белодин», ТОВ «Гелінтро», ТОВ «Дертісбуд», ТОВ «Сорин», ТОВ «Мінорм Консалтинг», ТОВ «Бруно Груп», ТОВ «Вебер Компані», ТОВ «Олл Пром», ТОВ «Рігардіо», ТОВ «Сентанво Компані», ТОВ «Гокс Консалтинг», ТОВ «Термолюкс ВК», ТОВ «Укрпромбуд» були зареєстровані як юридична особа, були платниками податку на додану вартість, що відповідачем не спростовано.
Податкові накладні, виписані контрагентами позивача - ТОВ «Тандем», ТОВ «Белодин», ТОВ «Гелінтро», ТОВ «Дертісбуд», ТОВ «Сорин», ТОВ «Мінорм Консалтинг», ТОВ «Бруно Груп», ТОВ «Вебер Компані», ТОВ «Олл Пром», ТОВ «Рігардіо», ТОВ «Сентанво Компані», ТОВ «Гокс Консалтинг», ТОВ «Термолюкс ВК», ТОВ «Укрпромбуд» на адресу позивача, надавалися позивачем при проведенні перевірки, відображені в акті перевірки та містять усі передбачені законом реквізити, тобто, відповідають вимогам ст. 201 Податкового кодексу України, що є підставою для віднесення позивачем сум ПДВ, сплачених у складі вартості послуг, отриманих від вищевказаного контрагента-постачальника, до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду.
Що стосується посилання податкового органу на те, що контрагенти позивача - ТОВ «Тандем», ТОВ «Белодин», ТОВ «Гелінтро», ТОВ «Дертісбуд», ТОВ «Сорин», ТОВ «Мінорм Консалтинг», ТОВ «Бруно Груп», ТОВ «Вебер Компані», ТОВ «Олл Пром», ТОВ «Рігардіо», ТОВ «Сентанво Компані», ТОВ «Гокс Консалтинг», ТОВ «Термолюкс ВК», ТОВ «Укрпромбуд» є фігурантами в кримінальних провадженнях, що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом фіктивного підприємництва, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень абзацу першого пункту 58.4 статті 58 ПК у разі коли судом за результатами розгляду кримінальної справи про злочини, предметом якої є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, або винесено рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами, відповідний контролюючий орган зобов`язаний визначити податкові зобов`язання платника податків за податками та зборами, несплата податкових зобов`язань за якими встановлена рішенням суду, та прийняти податкове повідомлення-рішення про нарахування платнику таких податкових зобов`язань і застосування стосовно нього штрафних (фінансових) санкцій у розмірах, визначених цим Кодексом.
Системний та буквальний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що матеріали перевірки, можуть бути підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення лише після винесення судом обвинувального вироку, що набрав законної сили, або винесення рішення про закриття кримінальної справи за нереабілітуючими підставами.
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Разом з тим, ст. 61 Конституції України передбачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому органи державної податкової служби України не позбавлені права та можливості вжити необхідних заходів у тому числі примусового характеру до порушника податкового законодавства ТОВ «Тандем», ТОВ «Белодин», ТОВ «Гелінтро», ТОВ «Дертісбуд», ТОВ «Сорин», ТОВ «Мінорм Консалтинг», ТОВ «Бруно Груп», ТОВ «Вебер Компані», ТОВ «Олл Пром», ТОВ «Рігардіо», ТОВ «Сентанво Компані», ТОВ «Гокс Консалтинг», ТОВ «Термолюкс ВК», ТОВ «Укрпромбуд» (анулювати реєстрацію платника ПДВ, донарахувати суму податку, звернутися до суду з позовом про скасування державної реєстрації тощо).
Чинним законодавством України не передбачено обов`язку платника податків, а також не надано йому права перевіряти достовірність даних, які вказуються контрагентом в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов`язкових платежах. Це саме стосується і перевірки платником податків намірів контрагентів щодо сплати ними державі податків.
Таким чином, обставини, наведені відповідачем у акті перевірки, є недостатніми для висновку про наявність підстав для того, щоб вважати, що операції з вказаними контрагентами позивача не спричиняють реального настання правових наслідків, і відповідно для нарахування податкових зобов`язань та штрафних санкцій.
Відсутність у контрагента-постачальника матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом в постановах від 30.01.2018 року у справі № 2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 року у справі № 826/7704/16.
Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним, оскільки, така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
При цьому, вищенаведені норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Варто врахувати, що згідно з частиною 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаним судом недійсним (презумпція правомірності). Єдиною підставою вважати правочин нікчемним є його недійсність, встановлена законом. Правочини, які вчинені без наміру створення правових наслідків, що обумовлені ними, визначаються законом як фіктивні (стаття 234 ЦК України).
Відповідачем не наведено обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій, або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли б свідчити про фіктивність вчинених операцій, а також про те, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди. Разом з тим, судом встановлено рух активів (товару), встановлено зв`язок між фактом придбання товару і господарською діяльністю позивача.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною другою якої визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-VI, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. А відповідно до частини 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
На сьогоднішній день, судами України при вирішенні спорів з податковими органами застосовані три основні рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Інтерсплав» проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес АД» проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03).
Рішення Європейського суду з прав людини у податкових спорах не дозволяють поставити публічний інтерес (наповнення бюджету) вище приватного (свобода господарської діяльності та захист права власності). За інших обставин платник податку не має нести відповідальність за порушення законодавства своїми контрагентами.

Так, у пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Бізнес Суппорт Центр проти Болгарії» суд наголошує, що у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, зазначив Суд, прямого впливу на оподаткування організації-заявника (Бізнес Суппорт Центр) це не мало б.

У пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» висловлено позицію, відповідно до якої суд, при оцінці доказів, керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

У справі «Гешмен і Герруп проти Сполученого Королівства» (рішення від 25 листопада 1999 року) Європейський суд з прав людини вказав, що однією з вимог, яка випливає зі словосполучення встановлений законом, є передбачуваність. Норму не можна вважати законом, якщо вона не сформульована достатньо чітко, що дає особі можливість керуватися цією нормою у своїх діях. З іншого боку, хоча визначеність у законі надзвичайно бажана, забезпечення її може призвести до надмірної ригідності, тоді як закон ніколи не повинен відставати від обставин, що змінюються. Ступінь чіткості, яку мають забезпечувати формулювання національних законів і яка в жодному випадку не може охопити всі непередбачувані обставини, значною мірою залежить від змісту певного документа, сфери, на яку поширюється закон, а також від кількості та статусу тих, кому він адресований.

З наведеного вбачається, що особа, діючи у відповідності до встановленої законодавством України поведінки у рамках певних обставин, очікує досягнення певного результату та прогнозує конкретні ситуації у правовідносинах з контролюючим органом.

А саме, при сплаті податку на додану вартість особа має розраховувати на використання податкового кредиту в порядку, визначеному податковим законодавством.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що документи, які були надані для перевірки, відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак в повній мірі підтверджують реальність господарських операцій позивача з ТОВ «Тандем», ТОВ «Белодин», ТОВ «Гелінтро», ТОВ «Дертісбуд», ТОВ «Сорин», ТОВ «Мінорм Консалтинг», ТОВ «Бруно Груп», ТОВ «Вебер Компані», ТОВ «Олл Пром», ТОВ «Рігардіо», ТОВ «Сентанво Компані», ТОВ «Гокс Консалтинг», ТОВ «Термолюкс ВК», ТОВ «Укрпромбуд», а також право на формування податкового кредиту.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також умови укладених договорів, суд доходить висновку, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з іншими доказами свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в статті 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарськими операціями з ТОВ «Тандем», ТОВ «Белодин», ТОВ «Гелінтро», ТОВ «Дертісбуд», ТОВ «Сорин», ТОВ «Мінорм Консалтинг», ТОВ «Бруно Груп», ТОВ «Вебер Компані», ТОВ «Олл Пром», ТОВ «Рігардіо», ТОВ «Сентанво Компані», ТОВ «Гокс Консалтинг», ТОВ «Термолюкс ВК», ТОВ «Укрпромбуд» сформовано безпідставно за господарськими операціями, які фактично не виконувались.

Згідно статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Також перевіряючими під час проведення перевірки, про що відображено в акті перевірки від 23.02.2021 року №556/04-36-07-03/39834670 встановлено, що позивачем до складу податкового кредиту віднесено суми ПДВ по податковими накладними які не зареєстровано в ЄРПН постачальниками та не відображено ними у складі податкових зобов`язань з ПДВ, не проведено коригування податкового кредиту до зменшення при наявності зареєстрованих в ЄРПН розрахунків, а саме:

- в березні 2016 року ТОВ «ВК ІНДАСТРІ» на адресу позивача виписано та зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на придбання будівельних матеріалів на загальну суму 98 703,24 грн., в т.ч. ПДВ 16 450,54 грн. та відповідно дану суму ПДВ постачальником відображено у складі податкових зобов`язань з ПДВ за березень 2016 року. При цьому позивач до складу податкового кредиту у травні та липні 2016 року по взаємовідносинам з ТОВ «ВК ІНДАСТРІ» віднесено ПДВ у розмірі 32 901,08 грн., що призвело до виникнення розбіжностей по системі співставлення та до завищення податкового кредиту з ПДВ відповідно.

Згідно п. 102.1. ст. 102 ПКУ контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку що у податкового органу відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій у зв`язку із закінченням строку притягнення позивача до відповідальності.

Що стосується вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.04.2021 року № про застосування штрафу у розмірі 50% у сумі 150 000,00 грн., суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «Агробудінжинірінг» виписано податкову накладну №98 від 31.05.2017 року, яку зареєстровано в ЄРПН 06.06.2017 року о 15:42:51, по операції з реалізації робіт - Виготовлення патрубка вакуумного (код згідно УКТ ЗЕД 730900) на користь покупця - ТОВ «Термолюкс-ВК» () загальною вартістю 1 800 000 грн.. в т.ч., ПДВ - 300 000 грн.

За даними наданого до перевірки регістрів бухгалтерського обліку но рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» операції по реалізації товарів (робіт, послуг) протягом 2017 року відсутні. До рядку 1 (кол. Б) Податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2017 року та до розділу 1 Додатку 5 Розшифровки: податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5) суму ПДВ 300 000 грн. підприємством не віднесено.

Також, ТОВ «Термолюкс-ВК» не віднесено до складу податкового кредиту суму ПДВ по зазначеній податковій накладній в розмірі 300 000 грн., розбіжності в Системі співставлення відсутні.

Перевіркою встановлено, що розрахунок коригування до зазначеної податкової накладної у зменшення суми ПДВ в розмірі 300 000 грн. в реєстрі ЄРПН не зареєстровано.

Відповідно до п. 44.1 п. 44 ст.44 ПКУ для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим п, 44.1 ст. 44 Кодексу.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (пункт 201.1 статті 201 ПКУ).

Згідно з пунктом 192.1 статті 192 ПКУ, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому ЄРПН.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка видана їх отримувачу - платнику податку, підлягає реєстрації в ЄРПН:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Пунктом 21 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 року № 1307, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.01.2016 року за № 137/28267, визначено, що у разі здійснення коригування сум податкових зобов`язань, а також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, не пов`язаних зі зміною суми компенсації вартості товарів/послуг, відповідно до статті 192 ПКУ постачальник (продавець) товарів/послуг складає розрахунок коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної за формою згідно з додатком 2 до податкової накладної.

Отже, якщо платником податку було помилково визначено податкові зобов`язання у податковій звітності з ПДВ та складено і зареєстровано в ЄРПН податкову накладну, то такі податкові зобов`язання підлягають коригуванню на підставі розрахунку коригування до такої податкової накладної, зареєстрованого у ЄРПН особою, на яку було складено таку податкову накладну.

Таким чином, в даному випадку, особою, відповідальною за реєстрацію в ЄРПН розрахунку коригування до податкової накладної, яка була складена помилково, є особа, на яку було складено таку податкову накладну.

З урахуванням викладеного, висновок контролюючого органу про невиконання позивачем обов`язку складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого п.201.10 ст. 201 ПКУ податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 300 000,00 грн. є помилковим та таким, що не відповідає чинному законодавству.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи по суті може задовольнити позов повністю або частково або відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на те, що висновки акту перевірки № 556/04-36-07-03/39834670 від 23.02.2021 року не знайшли свого повного підтвердження в ході розгляду справи та відсутності належних доказів правомірності прийнятого відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 13.07.2021 року № , № та від 15.04.2021 року № підлягають

задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 22 700 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням № 1477 від 12.07.2021 року.

З огляду на задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу адміністративного позову до суду в сумі 22 700 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 13.07.2021 року № , яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 4 274 282,50 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями + 3 419 426,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 854 856,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 13.07.2021 року № , яким платнику збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 1 753 235,00 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями + 1 402 588,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 350 647,00 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 15.04.2021 року № про застосування штрафу у розмірі 50% у сумі 150 000,00 грн.

Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49600, вул. Сімферопольська, 17-а, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробудінжинірінг" (49000, м. Дніпро, вул. Новомосковська, б. 1, офіс 1-60, ) судові витрати з оплати судового збору в розмірі 22 700 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18 жовтня 2021 року.

Суддя О.В. Серьогіна