Справа № 200/9181/21
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2021 р. Справа№200/9181/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (адреса; АДРЕСА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (, юридична адреса: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про зобов`язання ГУ ДПС у Донецькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї інформації про наявність грошових зобов`язань позивача з орендної плати за землю у розмірі 36 512, 99 грн за період з 30.10.2014 по 30.01.2016.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі №200/9061/19-а, яке набрало законної сили, між іншим, скасовано податкову вимогу №302-23 від 11.02.2016 в частині орендної плати за землю з фізичних осіб на суму 36512,99 грн. Проте, станом на теперішній час за позивачем рахується податковий борг у сумі 36512,99 грн. На звернення представника позивача щодо списання неіснуючого боргу за період з 30.10.2014 по 30.01.2016 в сумі 36512,99 грн, відповідачем було відмовлено. Позивач вважає, що відповідачем протиправно не виключено з інтегрованої картки платника податків інформацію про наявність грошових зобов`язань позивача з орендної плати за землю у розмірі 36512,99 грн за період з 30.10.2014 по 30.01.2016, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що згідно інтегрованої картки платника ФОП ОСОБА_1 з орендної плати з фізичних осіб станом на 01.02.2016 обліковується податковий борг у сумі 36512,99 грн (у т.ч. пеня - 95,09 грн) внаслідок не сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання з орендної плати. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі №200/9061/19-а скасовано податкову вимогу №302-23 від 11.02.2016 в частині орендної плати за землю з фізичних осіб на суму 36512,99 грн. Однак, рішення суду не містить вимог щодо вчинення ГУ ДПС у Донецькій області будь-яких інших дій, зокрема щодо податкового боргу платника. Крім того, рішенням суду зазначено, що Закон України від 02.09.2014 №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків платника податків, а лише надає можливість на окремий період не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

17.08.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

21.09.2021 у задоволенні заяви Головного управління ДПС у Донецькій області про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суд у справі встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований як фізична особа-підприємець, РНОКПП: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Донецькій області (Бахмутське управління, Бахмутсько ДПІ (Бахмутський район) та є платником у т.ч. орендної плати з юридичних осіб (а.с. 6-7).

Артемівською ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області 11.02.2016 винесено вимогу №302-23 про орендну плату за землю з фізичних осіб у сумі 36512,99 грн, що встановлено у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі №200/9061/19-а та не підлягає доказуванню згідно положень ч.4 ст.78 КАС України.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі №200/9061/19-а адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (; 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) про скасування податкової вимоги задоволено. Скасовано податкову вимогу №302-23 від 11.02.2016 в частині орендної плати за землю з фізичних осіб на суму 36512,99 грн (а.с.8-10).

Вказане рішення суду набрало законної сили 07.02.2020.

Представник позивача звернувся до Головного управління ДПС у Донецькій області з листом від 05.07.2021 №474/07, в якому просив скоригувати в інформаційній системі податкових органів даних інтегрованої картки ФОП ОСОБА_1 і виключити неіснуючий борг в сумі 36512,99 грн (а.с.11).

Головним управлінням ДПС у Донецькій області надано відповідь від 16.07.2021 №20623/6/05-99-24-07-29, в якій зазначено, що рішенням Донецькою окружного адміністративного суду від 20.11.2019 по справі №200/9061/19-а скасовано податкову вимогу №302-23 від 11.02.2016 в частині орендної плати за землю з фізичних осіб на суму 36512,99 грн. Зауважено, що рішення суду не містить вимог щодо вчинення ГУ ДПС України будь-яких інших дій, зокрема щодо податкового боргу платника. Повідомлено, що згідно з даними Інформаційно-телекомунікаційної системи ДПС України по ФОП ОСОБА_1 станом на 14.07.2021 обліковується податковий борг з орендної плати у розмірі 36512,99 грн (а.с.12).

У зв`язку з наведеними обставинами та неможливістю вирішити спір в досудовому порядку позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком є обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п.36.1 ст.36 вказаного Кодексу).

Відповідно до пп.14.1.136 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі - орендна плата).

Пунктом 288.7 ст.288 Кодексу визначено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Відповідно до ст.285 Кодексу базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік. Базовий податковий (звітний) рік починається 1 січня і закінчується 31 грудня того ж року (для новостворених підприємств та організацій, а також у зв`язку із набуттям права власності та/або користування на нові земельні ділянки може бути меншим 12 місяців).

Згідно з п.п.286.2 та 286.3 ст.286 Кодексу, яка визначає порядок обчислення плати за землю, визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Платник плати за землю має право подавати щомісяця звітну податкову декларацію, що звільняє його від обов`язку подання податкової декларації не пізніше 20 лютого поточного року, протягом 20 календарних днів місяця, що настає за звітним.

Відповідно до п.287.3 ст.287 Кодексу податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Отже, Податковим кодексом України визначено право платника податків (за його вибором) подавати декларацію з плати за землю у встановлений строк один раз за весь рік або подавати таку декларацію щомісячно та обов`язок платника податків щомісячно сплачувати плату за землю.

Пунктом 54.1 ст.54 Податкового кодексу України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 вказаного Кодексу сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом є податковим боргом.

Відповідно до п.87.9 ст.87 гл.9 Податкового кодексу України, яка регулює питання погашення податкового боргу платників податків, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку із наявністю у позивача податкового боргу, контролюючим органом було сформовано податкову вимогу від 11.02.2016 №302-23, про зокрема, орендну плату за землю з фізичних осіб у сумі 36512,99 грн.

Не погодившись із даною вимогою позивач оскаржив її до Донецького окружного адміністративного суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі №200/9061/19-а адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Донецькій області (; 87526, Донецька область, м. Маріуполь, вул. 130-ї Таганрозької дивізії, 114) про скасування податкової вимоги задоволено. Скасовано податкову вимогу №302-23 від 11.02.2016 в частині орендної плати за землю з фізичних осіб на суму 36512,99 грн.

Відповідно до ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, протиправність податкової вимоги від №302-23 від 11.02.2016 в частині орендної плати за землю з фізичних осіб на суму 36512,99 грн встановлена в судовому порядку та не підлягає доказуванню у даній справі.

Отже, відсутність у позивача податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб на загальну суму 36512,99 грн не потребує повторного доказування.

Проте, судом встановлено, що заборгованість по орендній платі в сумі 36512,99 грн залишилась незмінною та продовжувала рахуватись за позивачем, коригування особового рахунку позивача зі сплати податку з орендної плати з фізичних осіб відповідачем здійснено не було.

При цьому, належних та допустимих доказів, за яких підстав за позивачем продовжує обліковуватись сума боргу у розмірі 36512,99 грн відповідачем надано не було.

Доводи відповідача щодо того, що рішенням суду податковий борг, який був визначений в податковій вимозі, не був скасований, суд вважає безпідставними, оскільки рішенням суду скасовано безпосередньо саму податкову вимогу, що свідчить про скасування і суми нарахування визначеною нею.

Щодо зобов`язання відповідача внести відповідні зміни до інтегрованої картки платника податків.

Відповідно до пп.19-1.1.10 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України однією з функцій контролюючих органів є забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Пунктом 74.1 ст.74 Кодексу визначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.

Згідно з Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №5 від 12.01.2021, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.03.2021 за №321/35943, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до п.1 глави 1 Розділу II Порядку, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Згідно із главою 2 Розділу II Порядку, з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:

реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;

реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;

реєстр контролю наявності ІКП без ознаки "Платник відсутній в реєстрі" відкритої платнику, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку;

Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:

у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;

у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку, - здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою "Платник відсутній в реєстрі".

Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 в адміністративній справі №826/9288/18.

Таким чином, суд дійшов висновку, що облік за позивачем заборгованості з орендної плати за землю за скасованою податковою вимогою є протиправним.

Як встановлено судом вище, скасування податкової вимоги судовим рішенням, яке набрало законної сили, та яким встановлено відсутність у платника відповідного боргу, зумовлює необхідність коригування відповідних показників його ІКП.

Статтею 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року в справі «Чуйкіна проти України» (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява №28924/04) констатував: «50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантоване право на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий засіб (спосіб), що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

З метою захисту та відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та встановлених судом обставин справи суд вважає за необхідне задовольнити позов.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

Згідно положень ст.139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанціями АТ «Універсал Банк» від 17.07.2021 та від 10.08.2021 за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн, який підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Також позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Так, положеннями ч.2 ст.134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3 ст.134 КАС України).

Частинами 4, 5, 6 ст.134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Верховний Суд в постанові від 21.01.2021 в справі №280/2635/20 звернув увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, судові витрати складаються з витрат на правничу допомогу, що підтверджується договором №58 про надання правової допомоги від 27.05.2019, укладеного між позивачем та адвокатом Деменковою Є.С., розрахунковою квитанцією №58/07 від 15.07.2021 про підтвердження сплати правової допомоги згідно договору №58 від 27.05.2019 у розмірі 5908 грн (у тому числі судовий збір у розмір 908 грн).

Так, згідно з умовами договору сума гонорару за надання адвокатом правничої допомоги складає 5000 грн.

При визначенні суми відшкодування інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Проте, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору тощо.

Ураховуючи складність справи та обсяг наданих послуг адвокатом, суд вважає співмірним розмір витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №904/1600/19.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у сумі 4270 грн.

Керуючись статтями 5-10, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП 44070187, 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області внести зміни до інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 шляхом виключення з неї інформації про наявність грошових зобов`язань з орендної плати за землю у розмірі 36 512, 99 грн за період з 30.10.2014 по 30.01.2016.

Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору та правничої допомоги в сумі 4270 грн.

Повне судове рішення складено 18.10.2021.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька