Справа № 400/1417/20
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/1417/20
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Шляхтицького О.І.,

суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року по справі № 400/1417/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом, у якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 04.03.2020 № 5 та № 5.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що операція прощення (анулювання) позивачу кредитором заборгованості відповідає умовам п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України (далі ПК України), а саме: кредит не був погашений позивачем до 01.01.2014; прощення боргу здійснено після 01.01.2015 та за кредитом, виданим в іноземній валюті; рішення щодо прощення боргу прийнято банком самостійно, не пов`язано із процедурою його банкрутства та закінчення строку позовної давності. Отже, ГУ ДПС помилково вважає суму прощеного позивачу кредиту додатковим благом.

Відповідач проти задоволення позову заперечував, надав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що банком здійснено анулювання боргу, а не суми курсової різниці, отже така сума є додатковим благом та підлягає оподаткуванню. При цьому, доказів реструктуризації боргу шляхом його зменшення на суму курсової різниці або відмови банку в її проведенні, що є обов`язковою умовою для застосування п. 8 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, позивачем не надано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Миколаївський окружний адміністративний суд рішенням від 09 березня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції не врахував, що оскільки у даному випадку валюта кредитування для ОСОБА_1 була змінена на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди до кредитного договору, то застосування правових позицій (у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 826/6896/17, від 01.10.2019 року № 826/4578/17, від 29.01.2019 року № 821/707/17, від 10.04.2020 року у справі № 500/583/19) є безпідставним, а відмова у задоволенні позову із посиланням на них такою, що не відповідає положенням пункту 8 підрозділу 1 розділу XX"Перехідні положення" ПК України;

- суд першої інстанції не взяв до уваги, що на підставі Договору від 22.12.2016 про внесення змін та доповнень № 2 (про зміну валюти та часткове прощення боргу) до Кредитного договору № 89 від 27.08.2008 відбулося прощення саме курсової різниці, а не основної суми кредиту.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що 27.08.2008 між позивачем та АТ Індустріально-Експортний Банк укладено кредитний договір № 89 на суму 90 000,00 дол. США зі строком користування кредитом: з 27.08.2008 по 26.08.2018.

22.12.2016 між позивачем та ПАТ Креді Агріколь Банк (як правонаступником АТ Індустріально-Експортний Банк) укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 (про зміну валюти та часткове прощення боргу) до кредитного договору № 89 від 27.08.2008, відповідно до п. 4 якого сторони домовились, що за умови погашення позивачем в день укладання цієї угоди заборгованості за кредитом у розмірі не менше ніж 30% від суми заборгованості по кредиту, що становить 573 962,10 грн., банк припиняє зобов`язання позивача щодо погашення залишку кредиту у розмірі 70% від суми заборгованості за кредитом, що становить 1 339 244,90 грн.

28.04.2017 позивач подав податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2016 рік, відповідно до якої позивачем нараховано та в подальшому сплачено податок на доходи фізичних осіб у сумі 836,40 грн. та військовий збір у розмірі 69,70 грн. Сума доходів, з якої розраховані податкові зобов`язання становить 4 646,69 грн.

У період з 28.01.2020 по 03.02.2020 ГУ ДПС проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб, військового збору від одержаного доходу за ознакою 126 (додаткове благо) у вигляді анульованої основної суми кредитної з заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено Акт від 10.02.2020 № 150/14-29-33-05-11/ НОМЕР_1 (далі Акт перевірки), висновками якого встановлено порушення позивачем:

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України, пп. д пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 167.1 ст. 167, пп. 168.2.1 п. 168.2 ст. 168 ПК України, а саме: заниження та несплата податку з доходів фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 в сумі 240 227,68 грн.;

- п. 16 прим. 1 підр. 1 розділу ХХ ПК України, в результаті чого занижено та несплачено військовий збір за 2016 рік на суму 20 018,97 грн.;

- пп. 16.1.12 п. 16.1 ст. 16, п. 44.3 ст. 44 ПК України щодо забезпечення зберігання первинних документів, звітності, інших документів, пов`язаних із обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, встановлено відсутність (не надання) первинних документів.

04.09.2020, на підставі висновків Акту перевірки, ГУ ДПС сформовано податкові повідомлення-рішення:

- 5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 20018,97 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у сумі 5 004,74 грн.;

- № 5, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на 240 227,68 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у сумі 600 56,92 грн. Не погоджуючись з рішеннями контролюючого органу, позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що прощений кредитором борг у розмірі 1339244,90 грн. є додатковим благом позивача, з якого повинен бути сплачений податок.

Недекларування фізичною особою додаткового блага у вигляді анульованої (прощеної) кредитором суми основного боргу за кредитом є порушенням, відповідно наявні підстави для донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Оскільки у позивача виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, у контролюючого органу також були правові підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору та штрафних санкцій за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, Податкового кодексу України.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1. статті 14 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

З 07 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань". Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України "Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню", згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Однією з таких преференцій, встановлених у п. 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, є не віднесення до додаткового блага платника податку і не включення до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу суми, прощеної (анульованої) кредитором курсової різниці.

Курсова різниця обчислюється, серед іншого, як різниця між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначеною за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 01 січня 2014 року, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності.

Зазначені преференції застосовуються до всіх фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 01 січня 2014 року, операції з прощення (анулювання) заборгованості за якими здійснювалися, починаючи з 01 січня 2015 року.

Отже, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

Так, з метою оподаткування доходи, отримані платником податку у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, та суми прощеної (анульованої) кредитором у розмірі різниці, розрахованої відповідно до п. 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України, слід розглядати окремо.

За змістом наведених положень у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX Перехідні положення ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.

Наведені норми також вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, кредитор в свою чергу має належним чином повідомити платника податку - боржника про анулювання (прощеного) боргу (рекомендованим листом з повідомленням про вручення, шляхом укладення відповідного договору, шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто) та включити суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку. Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Як встановлено під час розгляду справи та підтверджено матеріалами справи, відповідно до умов договору про внесення змін та доповнень № 2 (про зміну валюти та часткове прощення боргу) до кредитного договору № 89 від 27.08.2008 у від 22.12.2016, укладеному між позивачем та ПАТ Креді Агріколь Банк, банк припинив зобов`язання позивача щодо погашення залишку кредиту у розмірі 70% від суми заборгованості за кредитом, що становить 1 339 244,90 грн.

Станом на 22.12.2016 за офіційним курсом НБУ основна сума боргу за кредитним зобов`язанням становила 1 913 207,00 грн (72 389,44 дол. США. * 26,4293 грн./1 дол. США )

При цьому, станом на 01 січня 2014 року вказана сума основного боргу становила 578 608,79 грн. (72 389,44 дол. США. * 7,993 грн./1 дол. США).

Отже, борг позивача в сумі 1 339 244,90 грн., анульований (прощений) банком є основною сумою кредитної заборгованості, що підтверджується пунктом 4 Договору.

Основна сума боргу (кредиту) платника податку прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням є доходом такого платника.

Відповідно до пункту 7 Договору з підписанням Угоди Позичальник вважається належним чином повідомленим про прощення йому зобов`язань по кредиту з моменту виникнення таких обставин згідно умов Кредитного договору та цієї Угоди.

При прощенні боргу у Позичальника відповідно до вимог Податкового кодексу України виникає оподатковуваний дохід та Позичальник зобов`язаний подати до податкового органу декларацію, сплатити податки та збори з такого доходу в порядку та у розмірах, встановлених чинним законодавством України.

Банк згідно вимог Податкового кодексу України зобов`язаний включити суму отриманого Позичальником доходу у вигляді прощеного боргу до розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку-фізичних осіб за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено.

Також, як вбачається із відповіді ГУ ДПС у Миколаївській області на заперечення ОСОБА_2 ,згідно Повідомлення про анулювання боргу від ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (14361575) вих. №1 від 22.12.2016 до Кредитного договору №89 27.08.2008 (договір про внесення змін та доповнень №2 від 22.12.2016 зміну валюти та часткове прощення боргу) до Кредитного договору № 89 від 27.08.2008, яке отримано особисто ФО ОСОБА_1 22.12.2016, кредитор здійснює анулювання (прощення) суми основного боргу (кредиту) у розмірі 1 339 244,90 грн. (один мільйон триста тридцять дев`ять тисяч двісті с чотири гривень, 90 копійок).

Дохід за ознакою « 126» (додаткове благо), в розмірі 1 339 244,90 грн., було відображено Банком в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма 1-ДФ) у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості, про що було повідомлено клієнта (п.п. 164.2.17 «д» Податкового кодексу України) (а.с.22,об.).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що 22.12.2016 учасниками кредитної угоди шляхом підписання Договору про внесення змін та доповнень №2 до Кредитного договору № 89 від 27.08.2008 змінено валюту Кредиту шляхом переведення суми Кредиту в національну валюту.

В силу пункту 4 Договору про внесення змін та доповнень № 2 умови щодо анулювання (прощення) заборгованості поширюються виключно на основну суму за кредитом, яка складає 1 339 244,90 грн.

Позивачем не заперечується, що ним виконано умови Договору про внесення змін та доповнень №2.

Також колегія суддів зауважує, що Договір про внесення змін та доповнень №2 є чинним, сторонами не оскаржений.

Зогляду на викладене слід зазначити, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Ці ж правові висновки знайшли своє підтвердження у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010 (провадження № 14-308цс18).

Перевіряючи складові суми прощеної (анульованої) кредитної заборгованості на предмет віднесення вказаних сум до додаткового блага фізичної особи, апеляційний суд враховує, що відповідно до положень п. 4 Договору про внесення змін та доповнень №2 сума заборгованості у розмірі 1 339 244,90 відноситься до основної заборгованості за Кредитом.

В силу положень п. 7 вказаного Додаткового договору його підписання є підтвердженням про повідомлення банком позичальника щодо анулювання (прощення) кредитної заборгованості, необхідності відображення таких сум як додаткове благо у річній податковій декларації із сплатою податків та зборів.

Боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку, в тому числі і військового збору.

Отже, заборгованість за кредитом, що взята контролюючим органом для обрахунку податків і зборів у сумі 1 339 244,90 у розумінні положень п.п. д п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України є додатковим благом платника, повідомленого про прощення (анулювання) основної суми боргу у встановленому порядку.

За таких обставин правильним є висновок суду першої інстанції про те, що зазначений прощений кредитором борг у розмірі 1 339 244,90 грн. є додатковим благом позивача, з якого повинен бути сплачений податок.

Колегія суддів констатує, що з обсягу встановлених судом першої інстанції обставин випливає, що недекларування фізичною особою додаткового блага у вигляді анульованої (прощеної) кредитором суми основного боргу за кредитом є порушенням, відповідно наявні підстави для донарахування грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування.

Оскільки у позивача виник обов`язок щодо сплати податку на доходи фізичних осіб, у контролюючого органу також були правові підстави для нарахування грошового зобов`язання зі сплати військового збору та штрафних санкцій за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2016 рік.

Відтак, податковий орган правомірно прийняв спірні податкові повідомлення рішення від 04.03.2020 № 5 та № 5.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Доводи апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для визнання, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, щодо не врахування судом першої інстанції факту зміни валюти кредитування для ОСОБА_1 , отже застосування правових позицій Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 826/6896/17, від 01.10.2019 № 826/4578/17, від 29.01.2019 № 821/707/17, від 10.04.2020 у справі № 500/583/19 є безпідставним, з огляду на те, що посилання на вказані рішення не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, та не лягли в його основу.

Водночас ключовою обставиною у даному спорі є зміст Договору про внесення змін та доповнень №2.

Разом з цим, є необґрунтованими доводи апелянта про те, що вказана сума кредитної заборгованості є курсовою різницею внаслідок знецінення валюти, оскільки додатковий договір про прощення (анулювання) суми боргу передбачав прощення основної суми боргу, а не курсової різниці.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року по справі № 400/1417/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Шляхтицький О.І.
Судді Семенюк Г.В. Домусчі С.Д.