Справа № 286/2763/17
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 286/2763/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кулініч Я.В.

Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М.

06 жовтня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової Т.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бень Я.О.,

представника відповідача - Оверченка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинення дій та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Овруцького районного суду Житомирської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо переведення та здійснення нарахування пенсії державного службовця по інвалідності другої групи; визнати дії (бездіяльність) відповідача щодо розгляду його заяв про порушення законодавства протиправними; зобов`язати Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести його та виплачувати з 05.08.2016 пенсію державного службовця по інвалідності другої групи відповідно до п.2, п.10, п.12 розділу ХІ Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889-VІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» в розмірі 60 відсотків від заробітку, з якого сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щомісячно в сумі 8550, 43 грн. та провести її виплати, починаючи з 05.08.2016 з урахуванням вже виплачених сум пенсії; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100000 грн. та понесені додаткові витрати на оплату судово-психологічної експертизи в сумі 6072,00 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 02.07.2021 позов задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.10.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця по інвалідності другої групи за нормами ст. 37 Закону України «Про Державну службу» від 10.12.1995 в розмірі 60 відсотків від сум заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з яких були нараховані та сплачені страхові внески або єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, які зазначено в довідках виданих Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області від 02.08.2016 року. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області моральну шкоду в сумі 50000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 3000 грн. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в дохід держави судовий збір в сумі 960,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Позивач поважних представників в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Так, судом першої інстанції встановлено, що позивачу 19.07.2006 призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV.

05.08.2016 та 14.12.2016 позивач звернувся до Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявами про здійснення перерахунку пенсії як державного службовця інваліда 2 групи, відповідно до Закону №889-VІІІ та про переведення його з пенсії по інвалідності 2 групи, призначеної згідно Закону №1058-IV на пенсію державного службовця по інвалідності 2 групи згідно статті 37 Закону №3723-XII відповідно.

Листами №422/М-8 від 15.08.2016 та №449/Н-8 від 26.12.2016 відповідач повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для переведення з одного виду пенсії на інший та відповідно для проведення перерахунку пенсії.

Позивач оскаржив відмову Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в судовому порядку.

Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 06.03.2017 у справі №286/3503/16-а, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 03.04.2017, адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправними дії Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні його з пенсії призначеної по інвалідності, відповідно до Закону №1058-IV на пенсію державного службовця по інвалідності другої групи; зобов`язано пенсійний орган здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії інваліда другої групи, призначеної йому відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця по інвалідності другої групи, відповідно до пунктів 2, 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

19.07.2017 позивач звернувся до відповідача з заявою з приводу неналежного виконання судового рішення у справі №286/3503/16-а.

Листом від 11.08.2017 №4974/03 Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача про те, що судове рішення є виконаним, пенсія державного службовця призначена починаючи з 03.04.2017 (набрання рішенням у справі №286/3503/16-а законної сили) у розмірі 5 765,50 грн. Позивачу роз`яснено, що для розрахунку пенсії враховано всі складові заробітної плати з яких фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування (посадовий оклад, ранг, надбавку за вислугу років станом на 02.08.2016, надбавки за високі досягнення праці і премії з 01.05.2016 по дату звільнення), крім компенсації за невикористану відпустку за попередні роки.

Вважаючи протиправним признання позивачу пенсії державного службовця з моменту набрання рішення у справі №286/3503/16-а законної сили (03.04.2017), а також неврахування при розрахунку пенсії суми виплат у розмірі 55 698,66 грн., позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.06.2018 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного суду адміністративного суду від 12.12.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 у даній справі задоволено частково. Визнано протиправними дії Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності, призначеної згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця по інвалідності 2 групи згідно ст.37 Закону України «Про державну службу» з дати звернення та з врахуванням для перерахунку пенсії всіх виплат. Зобов`язано Овруцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 05.08.2016 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця по інвалідності другої групи за нормами ст. 37 Закону України «Про Державну службу» від 10.12.1995 в розмірі 60 відсотків від сум заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з яких були нараховані та сплачені страхові внески або єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та інших виплат, які зазначено в довідках виданих Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області від 02.08.2016. Стягнуто з Овруцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 54000 грн.

На виконання вказаного рішення суду позивачу було проведено перерахунок пенсії по інвалідності другої групи за нормами ст. 37 ЗУ «Про державну службу» від 10.12.1995 року з 05.08.2016 року в розмірі 60 відсотків від сум заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з яких були нараховані та сплачені страхові внески або єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення та інших виплат, які зазначені в довідках виданих Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області від 02.08.2016. Для розрахунку пенсії враховано оклад, ранг, надбавку за вислугу років станом на 02.08.2016 та надбавки за високі досягнення праці і премії з 01.05.2016 по дату звільнення, компенсацію за невикористану відпустку та грошову допомогу за останній рік. Розмір середньомісячної заробітної плати склав 10380,66 грн.. Загальна сума пенсійної виплати з 05.08.2016 становить 6455,98 грн. Загальна сума доплати по перерахунку пенсії з 05.08.2016 по 31.03.2019 складає 44540,91 грн. (а.с.93 -95 Том 2).

Постановою Верховного суду від 17.09.2020 рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 11.06.2018 та постанову Сьомого апеляційного суду адміністративного суду від 13.12.2018 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Верховний суд зазначив, що крім наведених складових заробітної плати, які мають враховуватися при обчисленні розміру пенсії позивача, у довідці №06-11-21/3787 від 02.08.2016, виданій ДФІ в Житомирській області, зазначено суму виплат за липень 2016 року у розмірі 55 698,66 грн. Однак, правову природу виплат в означеній сумі, та чи входять ці виплати до системи оплати праці державних службовців, з якої обраховується пенсія, суд не встановив.

Мотивувальна частина.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Тобто, право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів є невід`ємним правом фізичних і юридичних осіб, гарантованим Конституцією та законами України.

За змістом статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про Державну службу» пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України "Про оплату праці" визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Частиною 2 статті 33 Закону України "Про державну службу" визначено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Відповідно до частини 1 статті 66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Згідно статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону.

Отже, отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

Верховний Суд України у постанові від 16.09.2014 у справі №21-314а14 сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема вказав, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, статті 41 Закону №1058-IV та статті 66 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» дає підстави вважати, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема матеріальна допомога на оздоровлення та допомога на вирішення соціально-побутових питань, сума індексації заробітної плати, включаються до складу заробітної плати державного службовця та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Отже, матеріальна допомога на оздоровлення, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, індексація заробітної плати, на які нараховані і сплачені страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, повинні бути включені до складу заробітної плати державного службовця і враховуватись при обчисленні розміру його пенсії.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 03.07.2018 у справі №464/3737/17, від 17.10.2019 у справі № 375/1393/16-а та від 09.04.2020 у справі №534/2349/16-а.

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 09.04.2020 у справі №534/2349/16-а зазначив про те, що грошова компенсація за невикористані дні відпустки є одноразовою виплатою, яка, хоча і включається до фонду заробітної плати (додаткового), проте є виплатою за невідпрацьований час, має іншу правову природу та відноситься до разових платежів; не пов`язана з виконанням позивачем своїх службових обов`язків і має компенсаційний характер, пов`язаний, як правило, із фактом звільнення працівника та наявністю невикористаних днів відпустки. Відповідно грошова компенсація за невикористані дні відпустки не враховується при обчисленні розміру пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 216/1666/17, від 31.08.2018 у справі № 720/770/17, від 24.03.2020 у справі №184/1028/17.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у довідці №06-11-21/3787 від 02.08.2016, виданій ДФІ в Житомирській області, зазначено суму виплат за липень 2016 року у розмірі 55 698,66 грн. (а.с. 17-19).

Позивач стверджує, що зазначена сума виплат не була врахована пенсійним органом при здійсненні перерахунку пенсії державного службовця, внаслідок чого йому призначена пенсія у розмірі меншому аніж передбачено на законодавчому рівні.

Отже, при вирішенні даного публічно-правового спору необхідно встановити правову природу виплат у вказаній сумі, та визначити, чи входять ці виплати до системи оплати праці державних службовців, з якої обраховується пенсія.

28.02.2019 управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області було надано додаткову інформацію про суму 55698,66 грн., та зазначено, що у вказану суму, яка включена в графу «Інші виплати» за червень 2016 року у довідці від 02.08.2016 №06-11-21/3787, видану Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області входить грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати у відповідності до ст. 57 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII в сумі 6444,42 грн. та компенсація за дні невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки в сумі 49254,24 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що матеріальна допомога на оздоровлення з якої сплачені страхові внески, включається до складу заробітної плати державного службовця та враховується при обчисленні розміру його пенсії.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що здійснюючи перерахунок пенсії позивача з 01.10.2020, відповідач не включив до її розміру суму матеріальної допомоги на оздоровлення.

Водночас, суд першої інстанції вірно зауважив про те, що функції щодо нарахування розміру пенсії віднесено до компетенції відповідача, відтак суд не уповноважений здійснювати розрахунок сум виплат, а тому у вказаній частині вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на наведе, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.10.2020 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця по інвалідності другої групи за нормами ст.37 Закону України «Про Державну службу» від 10.12.1995 в розмірі 60 відсотків від сум заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з яких були нараховані та сплачені страхові внески або єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з врахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, які зазначено в довідках виданих Державною фінансовою інспекцією в Житомирській області від 02.08.2016 року.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 5 статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту вказаної норми слідує, що у такому порядку розглядаються адміністративним судом вимоги про відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди. Основною умовою такого розгляду є те, щоб така вимога була заподіяна (похідною) протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин і якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Пленум Верховного Суду України в п.п.3, 5 постанови № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Отже, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Водночас, варто зауважити, що положеннями статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено відповідальність Пенсійного фонду, його органів та посадових осіб за порушення у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Так, пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Судом встановлено, що у правовідносинах, що склалися між сторонами, встановлено протиправну бездіяльність відповідача, яка була пов`язана із відмовою позивачу в переведенні його з пенсії призначеної по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця по інвалідності другої групи, яка встановлена рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, а також несвоєчасним та неналежним їх виконанням.

Отже, оскільки відповідачем, який є органом виконавчої влади, допущено протиправні дії відносно позивача, то останній є суб`єктом завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень.

В обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди позивачем надано висновок експерта судово-психологічної експертизи від 05.02.2018 року (а. с. 52-71 Том 1).

За результатами психологічного обстеження ОСОБА_1 було встановлено, що глибина його моральних страждань значно виражена, тобто під час травмуючих подій він переживав значний душевний біль, суттєві фізичні страждання, тривалий час відчував тривогу, страх, гнів, обурення та приниження, які мали руйнівну силу для його повноцінного фізичного та психологічного функціонування. При цьому його немайнові втрати не є непоправними та можуть минути через деякий час після отримання компенсації.

Експерт у висновку звернув увагу на такі приватні критерії, які обґрунтовують позовні вимоги ОСОБА_1 , зокрема: порушення нормальних життєвих зв`язків. Так, від дій заподіювачів шкоди були порушені окремі права підекспертного, а саме: він був позбавлений справедливої, з його точки зору, пенсії, і відповідно, умов для нормальної життєдіяльності. Внаслідок цього у нього знизився рівень самооцінки, виникло почуття непотрібності, безпомічності та страх за майбутнє. Це суттєво порушило якість життя його сім`ї; громадянські права; він втратив довіру до державних органів; погіршення відносин з оточуючими людьми. Так, під час бесіди з психологом підекспертний вказав, що досліджувані події призвели до того, що він став дратівливим, нестриманим, у нього погіршилися стосунки з друзями, родичами, знайомими, сусідами; індивідуальні особливості підекспертного, а саме: незначна вираженість таких механізмів особистісного захисту, як витіснення або дистанціювання, фіксованість на негативних емоціях. Зазначені особливості призводять до загостреного переживання подій навколишньої дійсності. Тобто, підекспертний весь час в період суду та конфлікту з Пенсійним фондом України знаходився в стані емоційної напруги, фрустрації. Подібний стан, якщо і не викликав в даний час будь-яких психічних або виражених соматичних розладів, з високою ймовірністю може бути причиною подібних розладів в майбутньому.

Виходячи з викладеного, експерт визначив, що досліджувана ситуація призвела до значного зниження якості життя ОСОБА_1 , був порушений його психологічний стан та соціальне функціонування, що, в свою чергу, відобразилося на погіршенні його здоров`я, а тому експерт вважає, що сума заявленого ОСОБА_1 грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених йому є обґрунтованою.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, висновок експерта судово-психологічної експертизи від 05.02.2018 є належним та достовірним доказом, який підтверджує заподіяння моральної шкоди позивачу та причинний зв`язок між такою шкодою та діями відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає необґрунтованим доводи апеляційної скарги про відсутність доказів, які б підтверджували наявність причинного зв`язку між неправомірними діями Управління та стражданнями, приниженнями та моральними переживаннями позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №823/782/16 вказав, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен врахувати конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвій ситуації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З огляду на наведене, враховуючи обставини справи та характер спірних правовідносин у їх сукупності, виходячи із вимог розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн.

Водночас, судом першої інстанції було стягнуто з відповідача на користь останнього 3000 грн. (6000 х 50%=3000 грн.) судових витрат за проведення судово-психологічної експертизи, що підтверджується копією рахунку-фактури №108/12 від 08.12.2017 та квитанцією № NONK534846 від 11.12.2017 року на суму 6072,00 грн., з яких 6000, 00 грн. втрати за проведення експертизи, а 72,00 грн. - комісія за послуги банку.

При цьому, суд першої інстанції вірно зазначив про те, що сплачені позивачем 72,00 грн. комісії за послуги банку не належать до судових витрат, передбачених ст. 132 КАС України, та відповідно, не підлягають стягненню.

Однак, відповідач в апеляційній скарзі вказує про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення судових витрат за проведення судово-психологічної експертизи, у зв`язку з тим, що позивачем вже було заявлено дану позовну вимогу та Овруцьким районним судом 24.07.2018 було прийнято додаткове рішення про стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат за проведену судово-психологічну експертизу в сумі 3240,00 грн. за розрахунком-фактурою №108/12 від 08.12.2017.

Вказані вище доводи не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Отже, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

При цьому, додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення і не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 11.06.2018 року, адміністративний позов ОСОБА_1 у даній справі задоволено частково.

Однак, при ухваленні вказаного рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат, у зв`язку з чим 24.07.2017 Овруцьким районним судом Житомирської області було винесено додаткове рішення, яким з відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати, зокрема витрати на проведення експертизи в сумі 3240 грн.

Проте, постановою Верховного суду від 17.09.2020 року рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 11.06.2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, оскільки Верховним Судом було скасовано основне рішення, то додаткове рішення теж підлягало скасуванню, і розгляд даної справи в Овруцькому районному суді Житомирської області розпочався спочатку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 02 липня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 13 жовтня 2021 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сапальова Т.В.