Справа № 160/6874/21
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2021-09-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2021 року Справа № 160/6874/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та відшкодування моральної шкоди,-
29.04.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнень від 13.07.2021 року, просить:
- визнати протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області в частині не забезпечення форменим одягом і відповідними знаками розрізнення під час проходження служби цивільного захисту ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), відповідно до Норм забезпечення форменим одягом осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2018 року №81;
- стягнути з Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 200 000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.04.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду документу доказів на підтвердження обставин, якими обгрунтовані позовні вимоги.
13.07.2021 року позивач повідомив суд про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2021 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 04.08.2021 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Також, даною ухвалою витребувано у Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області завірені належним чином копії наступних документів:
- довідку про щомісячні основні та додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення від 30.03.2021 року №177;
- довідку про виплату грошового забезпечення від 29.03.2021 року №175;
- довідку про виплату грошового забезпечення від 29.03.2021 року №176;
- довідку про виплату грошової компенсації за недоотримане речове майно;
- копії арматурних карток.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходив службу цивільного захисту в Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на посаді начальника відділення - начальника фільтрувальної станції відділення водопостачання інженерної групи частини спеціального призначення. 21.09.2021 року його було звільнено зі служби у запас з виключенням зі списків особового складу кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій та знято з усіх видів забезпечення. При цьому, під час проходження служби не було забезпечено його потреб в обмундируванні та інших речах всупереч ст.111 Кодексу цивільного захисту України. У березні 2021 року він звернувся до Головного управління ДСНС із запитом, в якому серед іншого просив компенсувати йому кошти за не отриманий формений одяг. Проте, листом №Б-125/01-27 від 31.03.2021 року Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області повідомило, що в період проходження служби в підрозділах ДСНС України йому видавалось майно відповідно до Постанови КМУ від 14.02.2018 року №81 в межах плану фінансування та законодавством не встановлено порядку нарахування грошової компенсації за недоотриманий формений одяг. Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, та такою, що порушує конституційні права на соціальний захист, оскільки відсутність належного фінансового забезпечення відповідача не може впливати на наявність або відсутність у позивача права на належне речове забезпечення. Крім того, зазначає, що внаслідок оскаржуваної бездіяльності з боку відповідача були порушені його права, передбачені ст.3, ч.5 ст.17, ст.21 Конституції України, чим були заподіянні психологічні, моральні та душевні страждання, а також і спричинена моральна (немайнова) шкода в сумі 200 000,00 грн.
17.08.2021 року представником відповідача було подано письмовий відзив на позов, у якому у задоволенні позову просив відмовити повністю, посилаючись на те, що в період проходження позивачем служби в підрозділах ДСНС України формений одяг видавався відповідно до Постанови КМУ від 14.02.2018 року №81 в межах плану фінансування. Також, зазначає, що позивачем не надано суду доказів заподіяння йому душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших витрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.09.2005 року по 21.09.2020 року проходив службу цивільного захисту в Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області на посаді начальника відділення - начальника фільтрувальної станції відділення водопостачання інженерної групи частини спеціального призначення.
Згідно наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області від 21.09.2020 року №336 прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 звільнено зі служби, виключено зі списків особового складу кадрів Державної служби України з надзвичайних ситуацій та знято з усіх видів забезпечення з 21.09.2021 року.
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області із запитом, в якому серед іншого просив компенсувати йому кошти за не отриманий формений одяг.
Листом від 31.03.2021 року №Б-125/01-27 Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області повідомило, що в період проходження останнім служби в підрозділах ДСНС України, відповідно до Постанови КМУ від 14.02.2018 року №81 в межах плану фінансування видавалось майно, при цьому, законодавством не встановлено порядку нарахування грошової компенсації за недоотриманий формений одяг.
Отже, спір між сторонами виник у зв`язку із незгодою позивача з бездіяльністю відповідача в частині не забезпечення форменим одягом і відповідними знаками розрізнення під час проходження служби цивільного захисту, відповідно до Норм забезпечення форменим одягом осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2018 р. №81, у зв`язку з чим позивач просить відновити його права шляхом визнання такої бездіяльності відповідача протиправною та стягнення з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь позивача 200 000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди.
Разом з тим, з аналізу встановлених обставин вбачається, що в даному випадку, підлягає розгляду судом саме бездіяльність відповідача щодо не виплати у день звільнення зі служби цивільного захисту грошової компенсації за невикористане речове майно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 21.09.2020 року, виходячи з вимог ст. ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.101 Кодексу цивільного захисту України визначено, що служба цивільного захисту - це державна служба особливого характеру, покликана забезпечувати пожежну охорону, захист населення і територій від негативного впливу надзвичайних ситуацій, запобігання і реагування на надзвичайні ситуації, ліквідацію їх наслідків у мирний час та в особливий період.
Статтею 111 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту забезпечуються форменим одягом і відповідними знаками розрізнення за рахунок коштів Державного бюджету України, що виділяються центральному органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, іншому центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки.
Опис та зразки форменого одягу і відповідних знаків розрізнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та норми забезпечення форменим одягом затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Використання форменого одягу і знаків розрізнення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту сторонніми особами тягне за собою відповідальність відповідно до закону.
У державних аварійно-рятувальних службах форменим одягом забезпечуються основні працівники за рахунок коштів, передбачених на утримання таких державних аварійно-рятувальних служб, за нормами та зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.
З аналізу викладеного вбачається, що особи, які проходять службу цивільного захисту у державних аварійно-рятувальних службах, під час проходження такої служби повинні забезпечуватись форменим одягом за рахунок коштів, передбачених на утримання таких державних аварійно-рятувальних служб, за нормами та зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України, при цьому, у разі не забезпечення форменим одягом, такі особи мають право на грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно.
Таким чином, після звільнення позивача зі служби цивільного захисту останній має право на грошову компенсацію вартості за невикористане речове майно, у зв`язку з чим бездіяльність відповідача щодо не виплати у день звільнення зі служби грошової компенсації за невикористане речове майно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 21.09.2020 року є протиправною.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 23.08.2019 року у справі №2040/7697/18.
Разом з тим, доказів щодо нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористане речове майно, відповідачем суду не надано.
При цьому, невиплата грошової компенсації за невикористане речове майно не може залежати від наявності або відсутності фінансових ресурсів бюджету.
Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» з цього приводу зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, вчинивши бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористане речове майно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 21.09.2020 року, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку з чим така бездіяльність є протиправною.
При цьому, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні, а також з урахуванням того, що судом встановлено протиправну бездіяльності відповідача щодо не нарахування і не виплати позивачу грошової компенсації, суд зазначає, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача в даному випадку є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст.9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.
Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.
Таким чином, суд дійшов висновку, що зобов`язання Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області розглянути питання щодо наявності у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористане речове майно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 21.09.2020 року, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
При цьому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 200 000,00 грн. в якості відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України (ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно із положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно із п. п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що моральна шкода спричинена порушенням відповідачем його прав, передбачених ст.3, ч.5 ст.17, ст.21 Конституції України, чим заподіянні психологічні, моральні та душевні страждання.
В ході судового розгляду справи судом встановлена протиправна бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області
Проте, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, приниження людської гідності, психологічних переживань тощо) та причинного зв`язку між завданою шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди тощо.
Крім того, позивачем не було наведено і мотивів та розрахунку, з яких він виходив при визначенні моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.
Водночас, на думку суду, сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.
Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді у період з 08.09.2021 року по 10.09.2021 року у відпустці, та з 13.09.2020 року по 17.09.2020 року на навчанні, текст рішення суду складений першого робочого дня - 20.09.2021 року.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористане речове майно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 21.09.2020 року.
Зобов`язати Аварійно-рятувальний загін спеціального призначення Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Дніпропетровській області розглянути питання щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання грошової компенсації за невикористане речове майно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби 21.09.2020 року.
В задоволенні решти позовним вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець