Справа № 380/3704/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/3704/21 пров. № А/857/11009/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І.М., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Лунь З.І. у м.Львові, у справі № 380/3704/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2021 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати йому із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на його користь винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 21.01.2012 у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум;

зобов`язати Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України (війс-ькова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на його користь винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 21.01.2017 у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року позов задоволено повністю: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо виплати ОСОБА_1 із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби в розмірі 50% від законодавчо встановленого розміру; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 21.01.2012 у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 21.01.2017 у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України подало апеляційну скаргу, в якій з покликанням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що згідно пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №1294 від 07.11.2007 до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 % установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Таким чином, апелянт зазначає, що Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мало правових підстав для виплати позивачу із часу набуття права на виплату винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби (21.01.2012 та 21.01.2017) та на час звільнення із військової служби (01.08.2019) у розмірі 1 та 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням без застосування обмежень, встановлених Адміністрацією ДПС України, діяльність якої спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ. Відповідач не був наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок винагороди за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 1 та 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням позивача, ніж це передбачено відповідальним виконавцем бюджетної програми - Адміністрацією Держприкордонслужби України.

Позивачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) від 10.07.2019 №305-ОС майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та наказом начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.07.2019 №336-ос виключено ОСОБА_1 з 01.08.2019 із списків особового складу, усіх видів забезпечення регіонального управління.

Вважаючи, що на день звільнення з військової служби він не отримав у повному обсязі кошти, на які мав право за час проходження військової служби, а саме винагороду за тривалість безперервної 15-ти та 20-ти річної календарної військової служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (21.01.2012) у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням та у 2017 році 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною 2 ст. 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України №1115/2009 від 29.12.2009 з наступними змінами та доповненнями (далі Положення №1115/2009), особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Відповідно до абз. 2 п. 292 Положення №1115/2009 після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» № 1294 від 07.11.2007 (далі Постанова № 1294) затверджено, зокрема, додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу в розмірах, які знайшли відображення в додатках 25-28 до цієї постанови.

Додатком 25 до Постанови № 1294 встановлено такий одноразовий додатковий вид грошового забезпечення, як винагорода за тривалість безперервної військової служби, яка залежно від тривалості безперервної календарної військової служби становить: 1 посадовий оклад і оклад за військовим званням за 15 років; 1,5 посадового окладу і окладу за військовим званням за 20 років; 2 посадових оклади і оклади за військовим званням за 25 років; 2,5 посадових окладів і окладів за військовим званням за 30 років; 3 за 35 років і кожні наступні 5 років.

Пунктом 7 Постанови № 1294 від 07.11.2007 (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення, визначених згідно з додатками 25-28, їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру, крім щомісячних виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу льотного та наземного складу авіації, плаваючого складу, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які виконують водолазні роботи, проходять службу у високомобільних десантних військах та частинах спеціального призначення, та виплати одноразової винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які знешкоджують вибухові предмети.

Пунктом 11 Постанови № 1294 надано вказівку Міністерству праці та соціальної політики, Міністерству фінансів, іншим державним органам (серед яких Державна прикордонна служба України) упорядкувати у тримісячний строк перелік і розміри виплати додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

На підставі системного аналізу наведених вище приписів нормативно-правових актів можна дійти висновку, що Кабінет Міністрів України делегував, зокрема, Адміністрації Державної прикордонної служби України упорядкувати перелік, розміри та порядок виплати додаткового грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу.

На виконання вказаної постанови Кабінету Міністрів України Адміністрація Державної прикордонної служби України затвердила Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 (далі Інструкція № 425).

Відповідно до пп. 3.25.1 Інструкції № 425 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) залежно від тривалості безперервної календарної військової служби виплачується винагорода за тривалість безперервної військової служби в таких розмірах: за 15 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням; за 20 років безперервної календарної військової служби - у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.

Таким чином, на підставі аналізу пункту 7 Постанови № 1294 від 07.11.2007 можна дійти висновку про те, що до упорядкування додаткових видів грошового забезпечення їх виплата провадиться в межах затвердженого фонду грошового забезпечення в обсязі до 50 відсотків установленого згідно із зазначеними додатками розміру.

Однак колегія суддів звертає увагу, що додаткові види грошового забезпечення, визначені додатками 25-28 Постанови № 1294, зокрема винагорода за тривалість безперервної військової служби, впорядковані Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою Адміністрацією державної прикордонної служби України № 425 від 20.05.2008 на виконання Постанови № 1294.

Тобто, з моменту затвердження вказаної Інструкції підстави для обмеження виплати за тривалість безперервної військової служби в обсязі до 50 відсотків нормативно встановленого розміру відпали.

Як видно з матеріалів справи, зокрема, витягу із послужного списку, позивач повторно призваний на військову службу із 21.01.1997, яку проходив безперервно до дати виключення із списків особового складу згідно наказу начальника Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.07.2019 № 336-ос.

Судом встановлено, що станом на 21.08.2012 безперервна календарна вислуга років військової служби ОСОБА_1 становила 15 років, станом на 21.01.2017 безперервна календарна вислуга років військової служби становила 20 років.

Тривалість безперервної військової служби ОСОБА_1 відповідачем не оспорюється.

Відповідно до особистої картки грошового забезпечення позивача за 2012 рік йому не виплачувалась винагорода за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням.

Також, у 2017 році відповідач виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби у розмірі 50% від встановленого законодавством, замість визначених законодавством 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням.

Таким чином, враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до переконання, що відповідач безпідставно не виплатив позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби (21.01.2012) у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням та визначених законодавством 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням у 2017 році.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та необхідність зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу винагороду за тривалість безперервної 15-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 21.01.2012 у розмірі 1 посадового окладу та окладу за військовим званням та винагороду за тривалість безперервної 20-ти річної календарної військової служби, виходячи із грошового забезпечення станом на 21.01.2017 у розмірі 1,5 посадового окладу та окладу за військовим званням, з урахуванням виплачених сум.

Покликання апелянта на постанови Верховного Суду у справах №539/1904/16-а, №240/9504/19, №820/330/18, №820/5473/17, №750/6945/17, №826/14853/17 колегія суддів до уваги не бере, оскільки в наведених апелянтом справах був іншим предмет судового оскарження (виплата та перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні; здійснення перерахунку грошового забезпечення для проведення перерахунку раніше призначеної пенсії; виплата заборгованості за неотримане речове майно; перерахунок пенсії з врахуванням додаткових видів грошового забезпечення).

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 380/3704/21- без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич
Повне судове рішення складено 13.10.2021