Справа № 460/6850/20
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2021-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2021 року м. Рівне №460/6850/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Харитонюк В.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача 1: представник Олійник А.Д.,

відповідач 2: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавного бюро розслідувань, виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича
про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного бюро розслідувань (далі - відповідач 1), виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича (далі - відповідач 2), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 №88 ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік" в частині скорочення посади слідчого відділу організації досудових розслідувань Управління з організації досудових розслідувань Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка відноситься до категорії державної служби та введення посади старшого начальницького складу;

визнати протиправним та скасувати повідомлення виконувача обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова О.В. про наступне вивільнення ОСОБА_1 ;

визнати противоправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 07.08.2020 № 504-oc "Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 " в частині звільнення ОСОБА_1 ;

визнати противоправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 17.08.2020 № 521-oc "Про звільнення ОСОБА_1 ";

поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого відділу організації досудових розслідувань Управління з організації досудових розслідувань Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань або іншій рівнозначній посаді в Державному бюро розслідувань. Рішення про поновлення на роботі звернути до негайного виконання;

стягнути з Державного бюро розслідувань на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.08.2020 до дня поновлення на посаді;

стягнути з Державного бюро розслідувань негайно на користь ОСОБА_1 заробітну плату у межах суми стягнення за один місяць.

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 зазначав, що його звільнення є незаконним, таким що не узгоджується із чинним законодавством, за відсутності пропозиції про рівнозначну посаду. Вказував, що в Державному бюро розслідувань відсутня така посадова особа як керівник державної служби і дія Закону України "Про державну службу" не поширюється на директора Державного бюро розслідувань, його першого заступника та заступника, а також на інших осіб ДБР, які є особами рядового та начальницького складу. За наведеного вважав, що спірні накази є очевидно протиправними, оскільки видані не уповноваженою на те особою. Крім того, зауважував, що на момент видання оскаржуваних наказів було відсутнє нормативне врегулювання діяльності осіб рядового та начальницького складу ДБР. Вказував, що із системного аналізу та взаємозв`язку ч.2 ст.19 Конституції України, ст. 87 Закону України "Про державну службу", ст.5-1, 40, 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, у тому числі інші рівноцінні посади державної служби, тобто вжити заходи для переведення працівника за його згодою на іншу роботу. Наголошував, що норми Закону України від 19.09.2015 №117-IX, якими внесено зміни та доповнення до Законів №3166-VI та №889-VIII, саме в частині розширення повноважень суб`єкта призначення щодо звільнення державних службовців з посад державної служби, поставивши під загрозу гарантовані конституційні права на працю відповідної категорії осіб, які були призначені за процедурами до набрання чинності вказаними змінами та доповненнями, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 01.10.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.11.2020 на 09:30 год.

Позиція відповідача 1 щодо позовних вимог висловлена ним у відзиві на позовну заяву, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що підставою для припинення державної служби ОСОБА_1 стала не зміна істотних умов праці (п.6 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу"), а ініціатива суб`єкта призначення (п.4 ч.1 ст.83 Закону України "Про державну службу"), а саме: п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", що є окремою та самостійною підставою для припинення державної служби. Крім того, вказував, що з аналізу ст.12 Закону України "про Державне бюро розслідувань" вбачається, що законодавець наділив Директора Державного бюро розслідувань правом визначити перелік посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу та граничних спеціальних звань за цими посадами, яке є безумовним, отже перебуває в площині дискреційних повноважень Директора Державного бюро розслідувань або особи, що його заміняє. Звертав увагу на те, що на час прийняття оскаржуваних наказів Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" від 19.09.2019 №117-IX виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" визначається законодавством про працю. Наголошував, що норми Закону України "Про державну службу" передбачають право, а не обов`язок суб`єкта призначення за власним рішенням у разі реорганізації, ліквідації державного органу, або скорочення посад переводити державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду чи пропонувати рівноцінну посаду державного службовця. Зауважував, що положеннями ст.14-3 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" фактично заборонено переведення працівників з посад державної служби на посади рядового і начальницького складу. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю (т.1 а.с.47-60).

Відповідачем 2 відзиву на позовну заяву подано не було.

Ухвалою суду від 23.11.2020 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 17.12.2020 на 10:00 год.

17.12.2020 судовий розгляд відкладено до 21.01.2021 до 10:00 год.

21.01.2021 судовий розгляд відкладено до 18.02.2021 до 11:00 год.

Ухвалою суду від 18.02.2021 провадження в адміністративній справі №460/6850/20 зупинено до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України в районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

Зобов`язано сторону позивача повідомити про припинення перебування в зоні проведення антитерористичної операції.

Ухвалою суду від 17.09.2021 провадження в адміністративній справі №460/6850/20 - поновлено. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 04.10.2021 на 14:30 год.

У судовому засіданні, призначеному на 04.10.2021, позивач позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав. Просив повністю задовольнити позов.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні, призначеному на 04.10.2021, проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, враховуючи таке.

Судом встановлено та відомостями з трудової книжки позивача від 05.11.1993 НОМЕР_1 (т.1 а.с.16-20) підтверджено, що наказом Державного бюро розслідувань від 15.11.2018 №178-ос ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого третього слідчого відділу Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань, як обраного за конкурсом, з 16.11.2018 з випробувальним строком 6 місяців (т.1 а.с.65).

16.11.2018 позивач прийняв присягу державного службовця.

Наказом Державного бюро розслідувань від 20.05.2019 №126-ос позивачу присвоєно 5 (п`ятий) ранг державного службовця як такому, що пройшов випробування та має спеціальне звання підполковник поліції, посада відноситься до категорії "В" посад державної служби Державного бюро розслідувань.

Наказом Державного бюро розслідувань від 08.07.2019 № 233-oc ОСОБА_1 переведений на посаду слідчого відділу організаційно-методичного та аналітичного забезпечення досудових розслідувань Першого управління організації досудових розслідувань (Управління з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Державного бюро розслідувань.

На виконання вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань", наказом Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 №343 утворено Внутрішню комісію з проведення відкритого конкурсу на зайняття посад Першого заступника та заступників Директора державного бюро розслідувань, якій наказано невідкладно забезпечити проведення відкритого конкурсу на зайняття вказаних посад (т.1 а.с.75-76).

02.01.2020 Державним бюро розслідувань видано наказ №1 "Про внесення змін до наказу Державного бюро розслідувань від 28 грудня 2019 року №343 "Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" (т.1 а.с.77).

Наказом Державного бюро розслідувань від 03.01.2020 № 2 внесено зміни до наказу Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 №343 "Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань", з урахуванням змін, внесених наказом Державного бюро розслідувань від 02.01.2020 №1" (т.1 а.с.70).

Наказ Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 доповнено пунктом 3: "Затвердити порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (додаток)" (т.1 а.с.71).

Порядком зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (додаток до наказу Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 №343 в редакції наказу 03.01.2020 № 2) (далі - Порядок) визначено процедуру зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з урахуванням специфічних умов проходження служби (т.1 а.с.72-74).

14.02.2020 Державним бюро розслідувань видано наказ №42 "Про затвердження структури центрального апарату Державного бюро розслідувань", яким затверджено структуру центрального апарату штатною чисельністю 730 осіб (т.1 а.с.67, 68-69).

Наказом Державного бюро розслідувань від 26.02.2020 №47 затверджено Перелік посад у центральному апараті Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами (т.1 а.с.78, 79-82).

Наказом Державного бюро розслідувань від 13.03.2020 №163-oc позивач переведений на посаду слідчого відділу організації досудових розслідувань Управління з організації досудових розслідувань Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань з 13.03.2020 за його згодою (т.1 а.с.66).

14.05.2020 та 07.07.2020 Державним бюро розслідування видано накази №163 та №318 про внесення змін до Переліку посад у центральному апараті Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, якими зобов`язано внести зміни до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік (т.1 а.с.83, 84-88, 89, 90-93).

Наказом Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 №88дск "Про затвердження змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань" затверджено зміни до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань та введено в дію: №6 з 10 липня 2020 року; №7 з 10 серпня 2020 року. Скорочено посади державної служби центрального апарату Державного бюро розслідувань внаслідок змін до штатного розпису №6 і №7 (т.1 а.с.94, 95-96).

Відповідно до витягу з наказу Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 №416-ос "Про попередження працівників" Управління кадрової роботи та державної служби Державного бюро розслідувань зобов`язано персонально попередити працівників Державного бюро розслідувань, посади яких з 10 серпня 2020 року скорочуються, про наступне вивільнення (т.1 а.с.97).

Позивача включено до Списку працівників Державного бюро розслідувань, які попереджаються про скорочення посади внаслідок зміни штатного розпису Державного бюро розслідувань (додаток до наказу Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 №416-ос) (т.1 а.с.98-99).

09.07.2020 позивача ознайомлено під підпис із попередженням про наступне вивільнення з займаної посади у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань та відповідно до наказу від 08.07.2020 № 88дск "Про затвердження змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік" (т.1 а.с.21, 100).

З 06.08.2020 по 14.08.2020 ОСОБА_1 перебував на лікарняному у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності (т.1 а.с.102).

07.08.2020 Державним бюро розслідувань видано наказ № 504-ос "Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 ", пунктом 3 якого вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади слідчого відділу організації досудового розслідування Управління з організації досудових розслідувань Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань в перший робочий день після тимчасової непрацездатності у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби (т.1 а.с.101).

17.08.2020 наказом Державного бюро розслідувань "Про звільнення ОСОБА_1 " №521-ос, відповідно до п.8, 9 ч.1 ст.12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань", п.1 ч.1, ч.4, 5 ст.87 Закону України "Про державну службу", ч.1 ст.24 Закону України "Про відпустки" позивача звільнено з посади слідчого відділу організації досудових розслідувань Управління з організації досудових розслідувань Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань 17.08.2020 у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби (т.1 а.с.22, 103).

Вказаний наказ від 17.08.2020 ОСОБА_1 вручено 18.08.2020, а 19.08.2020 видано трудову книжку із записом про звільнення з Державного бюро розслідувань у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису з припиненням державної служби відповідно до п.1 ч.1, ч.4 та ч.5 ст.87 Закону України "Про державну службу", про що було зазначено позивачем в позовній заяві та не є спірним.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч.2, 3 ст.5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 35 Закону № 889-VIII передбачено, що в акті про призначення на посаду суб`єкт призначення може встановити випробування з метою встановлення відповідності державного службовця займаній посаді із зазначенням його строку.

При призначенні особи на посаду державної служби вперше встановлення випробування є обов`язковим.

В силу вимог п.4 ч.1 ст.83 Закону №889-VIII державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Приписами ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу;

2) встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування;

3) отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності;

4) вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення.

Відповідно до ч.3 ст.87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Як встановлено судом, на підставі наказу Державного бюро розслідувань від 15.11.2018 №178-ос ОСОБА_1 вперше призначено на посаду слідчого Державного бюро розслідувань, як обраного за конкурсом, з 16.11.2018 з випробувальним строком 6 місяців.

16.11.2018 позивач прийняв присягу державного службовця.

В подальшому, 09.07.2020 позивача попереджено про зміни організаційно-штатної структури Держаного бюро розслідувань та скорочення посади, яку він обіймає, про що свідчить особистий підпис останнього на бланку ознайомлення з попередженням.

В межах даної справи спірним є правомірність скорочення посади позивача та його звільнення із займаної посади відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби без працевлаштування на рівнозначну посаду.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Державне бюро розслідувань відповідно до ст.1 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" від 12.11.2015 № 794-VIII (далі - Закон України "Про Державне бюро розслідувань") є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Згідно з ч.1 ст.14 вказаного Закону до працівників Державного бюро розслідувань належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із Державним бюро розслідувань.

За приписами ч.2 ст.14 цього ж Закону служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

В рамках комплексних заходів щодо реформування існуючої системи державної служби, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, шляхом усунення проблемних аспектів правового, структурно-організаційного, процедурного кадрового характеру, функціонування Державного бюро розслідувань, Президентом України внесено до Верховної Ради України законопроект "Про внесення змін до Закону України "Про Державне бюро розслідувань", який прийнято Верховною Радою України 03.12.2019.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" від 03.12.2019 № 305-IX, який набрав чинності з 27.12.2019, Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу, Директором та заступниками Директора якого є особи рядового і начальницького складу.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.9 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" (в редакції зі змінами, внесеними Законом № 305-IX) організаційна структура Державного бюро розслідувань визначається Президентом України.

На виконання зазначених положень закону, Указом Президента України від 05.02.2020 №41/2020, затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.

Згідно з вимогами п.4, 5 ст.12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" Директор Державного бюро розслідувань затверджує структуру та штатну чисельність центрального апарату та територіальних органів Державного бюро розслідувань; визначає відповідно до законодавства в межах граничної чисельності переліки посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами.

При цьому, відповідно до ч.4 ст.12 вказаного Закону у разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.

Як встановлено судом, Указом Президента України від 27.12.2019 №960/2019 Р.Трубу звільнено з посади Директора Державного бюро розслідувань.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021 у справі №9901/36/20 рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.06.2020 про відмову у задоволенні позову Р.Труби до Президента України, третя особа - Державне бюро розслідувань, у якому позивач просив визнати протиправним та нечинним Указ Президента від 27.12.2019 № 960/2019 "Про звільнення Р. Труби з посади Директора ДБР", залишено без змін.

У ході судового розгляду встановлено, що оскаржувані накази підписано Соколовим О.В. , який є заступником Директора Державного бюро розслідувань та станом на день підписання цих наказів виконував обов`язки Директора Державного бюро розслідувань відповідно до положень ст.12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань".

Так, судом встановлено, що заступник директора Державного бюро розслідувань Соколов О.В. приступав до виконання повноважень Директора на підставі наказів Державного бюро розслідувань: від 17.03.2020 №179-ос з 17.03.2020 до 16.05.2020 включно; від 18.05.2020 №327-ос з 18.05.2020 до 17.07.2020 включно; від 20.07.2020 №352 з 20.07.2020 до 17.09.2020 включно (т.1 а.с.188-193).

Повноваження Соколова О.В. як Директора Державного бюро розслідувань також підтверджуються витягом та виписками з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.126-140).

При цьому, будь-яких обмежень в компетенції виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань щодо повноважень Директора Державного бюро розслідування чинним законодавством не встановлено.

Тому, твердження позивача про відсутність у Директора Державного бюро розслідувань чи в особи, яка виконує його обов`язки повноважень на видання оспорюваних в межах спірних правовідносин наказів є безпідставними.

Порядком зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу (додаток до наказу Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 №343 в редакції наказу 03.01.2020 № 2) (далі - Порядок) визначено процедуру зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з урахуванням специфічних умов проходження служб.

Відповідно до п.2 даного Порядку Директор або особа, яка виконує його повноваження, визначає в межах граничної чисельності перелік посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, передбачених пунктом 5 частини першої статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань".

Пунктом 4 Порядку передбачено, що служба в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу передбачає відповідність кваліфікаційним вимогам та особливим критеріям професійної придатності (зокрема щодо стану здоров`я, застосування зброї та спецзасобів, здатності витримувати додаткові фізичні та психологічні навантаження, понаднормову роботу тощо), які є відмінними від вимог для служби в Державному бюро розслідувань на посадах державної служби.

У відповідності до положень п.6 Порядку зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.

Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України "Про державну службу") та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.

Отже, наказ Державного бюро розслідувань від 08.07.2020 №88дск "Про затвердження змін до штатного розпису центрального апарату Державного бюро розслідувань на 2020 рік" в частині скорочення посади слідчого відділу організації досудових розслідувань Управління з організації досудових розслідувань Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, яка відноситься до категорії державної служби та введення посади старшого начальницького складу є правомірним та прийнятим на виконання вимог чинного законодавства.

Щодо підстав звільнення ОСОБА_1 , суд зауважує таке.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Згідно з ч.3 ст.87 Закону №889-VIII (в редакції до набрання чинності Законом України від 19.09.2019 №117-IX) процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалась законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалось лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" від 19.09.2019 №117-IX були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону № 889-VIII (у редакції, що діє з 19.09.2019) державна служба припиняється: 1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).

Згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 №440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".

Поряд з цим, вжите у ч.3 ст.87 Закону № 889-VIII слово "може", означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 №86р/з при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком (т.1 а.с.104).

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.

Водночас служба в Державному бюро розслідувань (далі - ДБР) згідно з ч.2 ст.14 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Частиною першою цієї ж статті визначено, що до працівників ДБР належать особи рядового і начальницького складу, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір (контракт) із ДБР.

Переліки посад у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами згідно з пунктом 5 частини першої статті 12 Закону України "Про Державне бюро розслідувань" визначає Директор ДБР.

При цьому ч.2 ст.9 вказаного Закону врегульовано, що гранична чисельність центрального апарату та територіальних управлінь ДБР становить 1 тисячу 600 осіб.

Визначення слідчого міститься у п.17 ч.1 ст.3 Кримінального процесуального кодексу України та означає службову особу органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу Державного бюро розслідувань, Головного підрозділу детективів, підрозділу детективів, відділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що чинним законодавством імперативно не встановлено, до якої категорії посад має належати посада слідчого.

Як свідчать матеріали справи, позивач, працюючи в Державному бюро розслідування, перебував на державній службі та був звільнений з такої служби на підставі п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Як було зазначено судом, за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до ч.1 ст.87 №889-VIIІ однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Наведене свідчить, насамперед, про можливість у суб`єкта призначення розірвати трудовий договір з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу з будь-яким державним службовцем.

Як встановлено судом, на момент прийняття спірних наказів діяла редакція Закону №889-VIІI, якою чітко врегульована процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Так, за змістом ч.1 ст.87 Закону № 889-VIIІ скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Отже, наведена правова норма пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише зі скороченням чисельності або штату державних службовців, а й зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

Редакція ст.87 Закону № 889-VIIІ зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 19.09.2019 №117-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади", які набули чинності з 25.09.2019, була чинною на момент прийняття оскаржуваних наказів про звільнення та підлягала застосуванню.

Разом з цим суд зауважує, що аналіз положень Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Правові висновки аналогічного характеру викладені у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №640/11024/20, які у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню судом.

За наведеного, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо попередження позивача про наступне вивільнення є правомірними, а оспорювані накази Державного бюро розслідувань від 07.08.2020 № 504-oc "Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 " (в частині звільнення ОСОБА_1 ) та від 17.08.2020 № 521-oc "Про звільнення ОСОБА_1 " прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому підстави для їх скасування у суду відсутні.

Відповідно до п.30 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно з п.29 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Тому, враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням встановлених обставин справи та зазначених норм матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами позовні вимоги, разом з тим відповідачами доведено правомірність прийняття оскаржуваних рішень, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Повний текст рішення складено з урахуванням перебування головуючого судді у відпустці.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Державного бюро розслідувань (вул. Симона Петлюри, 15, м. Київ 32, 01032, ), виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича (вул. Симона Петлюри, 15, м.Київ 32, 01032) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18 жовтня 2021 року

Суддя С.А. Борискін