Справа № 420/6295/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6295/21
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Кравця О.О.,

Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Македонської Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі Відповідач, ГУ ПФУ в Одеській області) в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області № 37 від 03.12.2020 року, № 37 від 04.01.2021 року про відмову в призначенні пенсії (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії № 37 від 03.12.2020 року), рішення № 37 від 31.03.2021 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та виплатити пенсію за віком з 26 березня 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи ІV категорії, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на призначення пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку на 5 років, проте ГУ ПФУ в Одеській області оспорюваним рішення відмовило в призначенні пільгової пенсії з мотивів відсутності в неї права на початкову величину зниження пенсійного віку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до ГУ ПФУ в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Македонська І.О. звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вважає оскаржуване рішення таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, сторона не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних рішень ГУ ПФУ в Одеській області діяло в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, оскільки ОСОБА_1 не було надано до матеріалів справи належні та допустимі докази її постійного проживання та/або постійної праці в зоні посиленого радіологічного контролю у період з 26.04.1986 року (момент аварії) по 31 липня 1986 року (початкова величина зниження пенсійного віку). Вважає такий висновок необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, оскільки ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, а також до суду першої інстанції були надані усі необхідні та належні документи на підтвердження факту її проживання на території радіоактивного забруднення у період з серпня 1985 року по 13 грудня 2001 року, що надає їй право на зниження пенсійного віку та право на початкову величину зниження пенсійного віку у 2 роки, що в цілому надає їй право на зменшення пенсійного віку на 5 років.

На думку апелянта, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції акцентував увагу лише на даті прописки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме з 02.06.1987 року та не приймав до уваги архівну довідку Львівського територіального архівного відділу галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 25.03.2021 року з огляду на те, що в цій довідці не зазначено з якої дати та який період часу вона проживала в смт. Ємільчине, проте зазначене, на думку скаржника, не відповідає дійсності, оскільки у зазначеній довідці чітко зазначені дати з серпня 1985 року по липень 1989 року.

Крім цього, скаржник вважає, що судом першої інстанції невірно взято до уваги Акти про результати перевірок довідок про факт проживання у зоні радіоактивного забруднення території внаслідок Чорнобильської катастрофи від 17.12.2020 року за № 4694 (а.с. 27-28) та від 27.04.2021 року за № 1241 (а.с. 143-145), оскільки Акт від 17.12.2020 року взагалі заперечує факт проживання ОСОБА_1 на зазначеній території, а Акт від 27.04.2021 року не містить інформації щодо дати, з якої ОСОБА_2 значиться в книзі без назви з 26.02.1985 року по жовтень 1992 року, лише зазначаючи, що вона прописана в АДРЕСА_1 з 02.06.1987 року. У цьому ж Акті також зазначено про відсутність документів про виписку ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ).

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги посилання ОСОБА_1 щодо перебування у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року у відпустці по догляду за дитиною та проживання у цей період в АДРЕСА_1 , із посиланням суду на дані розрахунку стажу, за яким ОСОБА_1 перебувала у відпустці по догляду за дитиною в період з 28.02.1986 року по 25.03.1986 року та в період з 04.07.1987 року по 21.09.1988 року та не перебувала у відпустці по догляду за дитиною в період з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року. Проте, розрахунок стажу, виконаний Відповідачем, не може слугувати доказом періоду перебування чи не перебування Позивача у відпустці по догляду за дитиною у період з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року та посилання на такий розрахунок як на доказ є недопустимим.

До того ж, на думку апелянта, посилання Відповідача та суду першої інстанції лише на дату місця реєстрації проживання Позивача, зазначену у паспорті, є протиправним, оскільки за ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

ГУ ПФУ в Одеській області надало до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянкою, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю та має право на пільги і компенсації встановлені Законом «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживаються або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, що підтверджується копією посвідчення 4 категорії серії НОМЕР_1 від 08.11.2006 року, виданим Ємільчинською районною державною адміністрацією Житомирської області (а.с. 42).

При цьому, у Позивачці ОСОБА_1 за спірний період декілька разів змінювалось прізвище у зв`язку з укладенням шлюбу, а саме до 19.04.1985 року мала прізвище дошлюбне « ОСОБА_5 », після 20.04.1985 року та до 25.11.1998 року прізвище було « ОСОБА_6 », а після 26.11.1998 року по теперішній час « ОСОБА_3 », що вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 6 від 09.07.2020 року, Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 27.06.1989 року, Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 26.11.1998 року (а.с. 26, 29, 33).

26.11.2020 року ОСОБА_1 досягнувши віку (54 роки 8 місяців), з якого, на її думку, вона має право на призначення пенсії зі зменшенням віку на підставі ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області з відповідною заявою № 9397, до якої додала: паспорт, ідентифікаційний номер, трудову книжку, диплом, довідки про місце проживання, посвідчення постраждалого від ЧАЄС, свідоцтво про одруження, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, свідоцтво про народження, довідку про місце проживання та посвідчення потерпілого від ЧАЄС дитини.

Рішенням № 37 від 03.12.2020 року ГУ ПФУ в Одеській області відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії. Відмова в призначенні пенсії мотивована тим, що довідки про період проживання на території радіоактивного забруднення від 13.12.2001 року № 531 та від 13.12.2001 року № 6286 містять розбіжності з даними трудової книжки, згідно якої в період з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року ОСОБА_1 працювала на посаді молодшого продавця у Хмельницькому міськоб`єднанні «ПРОМТОВАРИ», місцевості, яка не відносить до зон гарантованого добровільного відселення. Також, звернуто увагу, що згідно даних паспорту ОСОБА_1 була прописана за адресою: АДРЕСА_1 з 02.06.1987 року. З цього приводу надіслано лист від 07.12.2020 року № 1500-0303-9/98740 до ГУ ПФУ в Житомирській області з метою перевірки факту проживання заявниці згідно даних довідок від 13.12.2001 року № 531 та від 13.12.2001 року № 6286. Після надходження результатів Акту перевірки право на призначення пенсії за віком буде переглянуто (а.с. 15).

17.12.2020 року ГУ ПФУ в Житомирській області складено Акт про результати позапланової перевірки довідки про факт проживання в зоні радіоактивного забруднення території внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка видана ОСОБА_1 Ємільчинською селищною радою за № 4694 (далі Акт перевірки № 4694), відповідно до якого за результатами перевірки даних, які зазначені у довідці від 13.12.2001 року № 6286, виданої Ємільчинською селищною радою, відомостей про ОСОБА_1 не виявлено (а.с. 27-28).

На підставі цього Акту перевірки № 4694 ГУ ПФУ в Одеській області переглянуло заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком № 9397 від 26.11.2020 року та прийняло рішення № 37 від 04.01.2021 року про відмову в призначенні пенсії (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії № 37 від 03.12.2020 року). Відмова мотивована тим, що факт проживання у зоні посиленого радіологічного контролю з 26.04.1986 року по 13.12.2001 року не підтверджено первинними документами згідно Акту перевірки № 4694, тому право на пенсію з`явиться на загальних підставах (а.с. 21).

Листом № 317-12567/Т-02/8-1500/21 від 12.01.2021 року ГУ ПФУ в Одеській області повідомило ОСОБА_1 про прийняття рішення № 37 від 04.01.2021 року про відмову в призначенні пенсії (на заміну рішення про відмову в призначенні пенсії № 37 від 03.12.2020 року) та надіслало з цим листом копію вказаного рішення (а.с. 22).

29.03.2021 року ОСОБА_1 , після досягнення віку в 55 років, повторно звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком № 2455 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До заяви в якості додатків було додано: паспорт, ідентифікаційний номер, трудову книжку, диплом, довідки про місце проживання, посвідчення постраждалого від ЧАЄС, свідоцтво про одруження, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, свідоцтво про народження, довідку про місце проживання та посвідчення потерпілого від ЧАЄС дитини.

Розглянувши вищезазначені документи ГУ ПФУ в Одеській області прийняло рішення № 37 від 31.03.2021 року про відмову в призначенні пенсії. Відмову обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 не має право на початкову величину зниження пенсійного віку. Період постійного проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року складає 4 роки 3 місяці, а весь період складає 13 років 2 місяці: смт. Ємільчине, Ємільчинського району, Житомирської області (з 22.09.1988 року по 13.12.2001 року). Додаткове зниження величини пенсійного віку за періоди проживання і роботи в зоні посиленого радіологічного контролю протягом 13 років 2 місяці складає 4 роки. Право на пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 набудить після досягнення 56 років. Оскільки надані довідки про період проживання на території радіоактивного забруднення від 13.12.2001 року № 531 та від 13.12.2001 року № 6286 містять розбіжності з даними трудової книжки та паспорту, факт проживання потребує перевірки. З цього приводу повторно надіслано лист № 1500-0303-9/42548 від 06.04.2021 року до ГУ ПФУ в Житомирській області з метою перевірки факту проживання заявниці згідно даних довідок від 13.12.2001 року № 531, від 13.12.2001 року № 6286, 25.03.2021 року № 179_2/ІІІ-439/552 та від 25.03.2021 року № 1643. Після надходження результатів Акту перевірки право на призначення пенсії за віком буде переглянуто (а.с. 24).

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області, які полягають в непризначені пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років відповідно до положень ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з мотивів відсутності права на початкову величину зниження пенсійного віку, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів на належне пенсійне забезпечення.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ГУ ПФУ в Одеській області додало до матеріалів справи Акт ГУ ПФУ в Житомирській області про результати позапланової перевірки довідки про факт проживання в зоні радіоактивного забруднення території внаслідок Чорнобильської катастрофи, яка видана ОСОБА_4 Ємільчинською селищною радою Ємільчинської селищної територіальної громади за № 1241 від 27.04.2021 року (далі Акт перевірки № 1241).

Як вбачається з Акту перевірки № 1241, під час проведення перевірки проведено співставлення даних, зазначених у довідці від 25.03.2021 року № 1643, виданої ОСОБА_4 та встановлено, що в книзі без назви, з 26.02.1985 року по жовтень 1992 року значиться ОСОБА_4 , 1966 р.н., яка прописана в АДРЕСА_1 , з 02.06.1987 року. Відповідно до книги квартиронаймачів будинки АДРЕСА_2 (ДОС 7-8-2 (дитсад)) значиться: АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , 1966 р.н., дочка ОСОБА_8 , 1986 р.н., ордер № 219 від 11.03.1987 року, «приватизована», наказ № 110/с від 18.09.2001 року (а.с. 143-145).

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на відсутність у ОСОБА_1 права на початкову величину зниження пенсійного віку в 2 роки, оскільки не підтверджено факт постійного проживання або постійної праці у зоні посиленого радіологічного контролю в період з 26.04.1986 року (момент аварії) по 31.07.1986 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено колегією суддів, в даному випадку спірним питання є наявність чи відсутність у ОСОБА_1 права на встановлення їй при призначені пенсії за віком початкової величина зниження пенсійного віку в 2 роки.

Отже, вирішальним питанням є встановлення факту проживання або постійної праці ОСОБА_1 в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 року, по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

23.07.1991 року Кабінетом Міністрів Української РСР винесено постанову № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», якою, зокрема, затверджено перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, згідно якого до зони посиленого радіоекологічного контролю віднесено, зокрема, смт. Ємільчине в Ємільчинському районі, Житомирської області.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як визначено абзацом 1 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01.01.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, не менше 27 років у період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року та не менше 28 років у період з 01.01.2021 року по 31.12.2020 року.

Абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

В свою чергу, на підтвердження факту проживання та працевлаштування в зоні посиленого радіологічного контролю з моменту аварії, тобто з 26.04.1986 року, по 31.07.1986 року ОСОБА_1 посилається на наступні докази, наявних в матеріалах справи:

- посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії НОМЕР_1 від 08.11.2006 року, виданим Ємільчинською районною державною адміністрацією Житомирської області (а.с. 42);

- копію довідок за № 6287 та за № 6286 від 13.12.2001 року, які видані Виконкомом Ємільчинської сільради народних депутатів Житомирської області (а.с. 38, 47);

- копію довідок за № 281 від 11.07.2001 року та № 531 від 13.12.2001 року, які видані Будинкоуправлінням № 4 Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району Північного оперативного командування (а.с. 35, 37)

Зазначеними довідками, виданими компетентними органами (підприємствами, організаціями), на думку Позивача, підтверджується факт її проживання на території радіоактивного забруднення з квітня 1986 року по 13.12.2001 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими твердженнями ОСОБА_1 та її представника, оскільки вказані довідки викликають сумнівів щодо проживання ОСОБА_1 у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року в зоні посиленого радіологічного контролю, так як суперечать іншим, наявних в матеріалах, доказам.

З цього приводу колегія суддів виходить з таких підстав.

Як вбачається з Диплому № 451236 від 01.03.1986 року (реєстраційний № 972), ОСОБА_9 , тобто Позивачка, у 01.09.1984 року вступила до Хмельницького середнього професійно-технічного училища № 24 і 28.02.1986 року закінчила повний курс середнього професійно-технічного училища на базі середньої освіти за професією «продавець непродовольчих товарів» та присвоєно кваліфікацію «продавець непродовольчих товарів широкого профілю» (а.с. 34).

При цьому, навчання ОСОБА_1 у період з вересня 1984 року по березень 1986 року в Хмельницькому середньому ПТУ № 24 також відображено в трудовій книжці (а.с. 39).

Більш того, зі свідоцтва про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_4 від 15.01.1986 року (доньки ОСОБА_1 ) вбачається, що ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Хмельницький, про що 15.01.1986 року в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 168 (а.с. 23).

Таким чином, з огляду на зазначене, можливо дійти висновку, що ОСОБА_1 з вересня 1984 року по березень 1986 року постійно проживала у м. Хмельницький, в якому навчалася у місцевому училищі, а також у зазначеному місті народила доньку. Більш того, факт проживання у м. Хмельницький підтвердила сама ОСОБА_1 під час допиту в суді першої інстанції.

В подальшому, як вбачається з трудової книжці ОСОБА_1 , у період з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року ОСОБА_1 працювала на посаді продавця у Хмельницькому міськоб`єднанні «ПРОМТОВАРИ» (а.с. 39).

Тобто після досягнення 20 річного віку та отримання Диплому ОСОБА_1 влаштувалася на роботу за своєю спеціалізацією, а саме «продавець непродовольчих товарів широкого профілю».

В свою чергу, ОСОБА_1 посилається на те, що вона у період з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року лише значилася на посаді продавця у Хмельницькому міськоб`єднанні «ПРОМТОВАРИ», оскільки знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку півтора року та проживала разом з колишнім чоловіком в АДРЕСА_1 .

Однак, колегія суддів не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 та її представника щодо перебування ОСОБА_1 у період з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року на час працевлаштування у Хмельницькому міськоб`єднанні «ПРОМТОВАРИ» у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку півтора року з огляду на таке.

По-перше, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею віку півтора року є правом жінки, яке реалізується та надається шляхом звернення до керівника підприємства, установи, організації з відповідною заявою із зазначенням терміну відпустки.

По-друге, факт перебування робітника підприємства у будь-якій відпустці, а також у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку півтора року, оформлюється наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації із зазначенням терміну відпустки. При цьому, запис про надання відпустки по догляду за дитиною і додаткової відпустки без збереження заробітної плати в трудову книжку не вноситься.

Відсутність вищенаведених документів, на думку колегії суддів, спростовує факт перебування робітника у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку півтора року, а лише свідчить про перебування такого робітника на робочому місці.

Положеннями ч. 2 ст. 74 КАС України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

В свою чергу, ОСОБА_1 та її представником не надано ані суду першої інстанції, ані суду апеляційній інстанції доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 за період з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею віку півтора року на час працевлаштування в Хмельницькому міськоб`єднанні «ПРОМТОВАРИ».

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не перебувала у відпустці по догляду за дитиною в період з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року, оскільки це не підтверджується матеріалами справи.

При цьому, відстань між м. Хмельницький та смт. Ємільчине складає більше 200км, що робить неможливим, в той час, проживати в смт. Ємільчине, а працювати в м. Хмельницький, так як доводилося б кожен день долати, щоб потрапити до роботи та додому, понад 400км.

Разом з тим, м. Хмельницький не відноситься до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, згідно постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 року за № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи».

До того ж смт. Ємільчине більш зазнало радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи ніж м. Хмельницький, оскільки даний населений пункт розташований ближче к м. Чорнобиль, де відбулася аварія 26.04.1986 року, тому проживати у смт. Ємільчине з моменту аварії було небезпечно ніж у м. Хмельницький, тим паче для маленької дитини, якій на той момент виповнилося тільки чотири місяця.

Крім цього, під час допиту ОСОБА_1 у суді першої інстанції в якості свідка, остання пояснила, що деякий час після народження дитини проживала у батьків в м. Хмельницький.

У зв`язку з чим, проживати з 26.03.1986 року по 03.07.1987 року у м. Хмельницький, на переконання судової колегії, було безпечніше ніж в смт. Ємільчине, так як можливо було уникнути радіоактивного ураження як для себе, так і для маленької дитини.

Між тим, у довідках, на які посилається ОСОБА_1 в якості підтвердження факту проживання в смт. Ємільчине з квітня 1986 року по 13.12.2001 року, зазначено наступне:

- довідка № 281 від 11.07.2001 року свідчить про те, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 1986 року по даний час (а.с. 35);

- довідка № 531 від 13.12.2001 року свідчить про те, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.1986 року по 13.12.2001 року (а.с. 37);

- довідка № 6286 від 13.12.2001 року свідчить про те, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.04.1986 року по 13.12.2001 року (а.с. 38);

- довідка № 6287 від 13.12.2001 року свідчить про те, що ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , з 26.04.1986 року по 13.12.2001 року (а.с. 47);

Отже, у вказаних довідках зазначено, що ОСОБА_1 проживала у спірний період, тобто з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в зоні посиленого радіологічного контролю.

Проте, зазначене не відповідає дійсності та спростовується наступним.

Так, права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин у спірний період регулювались Житловим кодексом Української РСР.

Частинами 1 та 2 статті 58 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Отже, з огляду на чинне законодавство у спірній період, єдиною підставою для вселення в жиле приміщення було наявність відповідного на це ордеру, тобто проживання в жилому приміщенні без ордеру було неможливо.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, під час проведення ГУ ПФУ в Житомирській області перевірки щодо співставлення даних, зазначених у довідці від 25.03.2021 року № 1643, виданої ОСОБА_4 , встановлено, що ордер за № 219 на проживання в кв. АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ), 1966 р.н., дочка ОСОБА_8 , 1986 р.н., було видано 11.03.1987 року, що підтверджується Актом перевірки № 1241.

Таким чином, право на вселення в кв. АДРЕСА_3 з`явилося у, зокрема, ОСОБА_1 з моменту отримання на це відповідного ордеру, тобто 11.03.1987 року.

Крім того, з довідки № 1643 від 25.03.2021 року Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області вбачається, що ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) була зареєстрована АДРЕСА_1 , з 02.06.1987 року по 13.12.2001 року (а.с. 49).

Факт реєстрації ОСОБА_1 за вищевказаною адресою у період з 02.06.1987 року по 13.12.2001 року підтверджується Актам перевірки № 4694 та № 1241, складених ГУ ПФУ в Житомирській області, а також паспортними даними ОСОБА_1 (а.с. 21, 83-88, 143-145).

З огляду на зазначене, відомості, які містять довідки за № 6287 та за № 6286 від 13.12.2001 року Виконкому Ємільчинської сільради народних депутатів Житомирської області, а також довідки за № 281 від 11.07.2001 року та № 531 від 13.12.2001 року Будинкоуправління № 4 Новоград-Волинської квартирно-експлуатаційної частини району Північного оперативного командування, не відповідають дійсності, у зв`язку з чим не приймаються колегією суддів до уваги.

До того ж, сама наявність у ОСОБА_1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 4 категорії серії НОМЕР_1 від 08.11.2006 року, яке видане Ємільчинською районною державною адміністрацією Житомирської області, не свідчить та не підтверджує факт її проживання у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року в зоні посиленого радіологічного контролю.

Також, колегія суддів не приймає до уваги довідку Львівського територіального архівного відділу галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 25.03.2021 року, на яку посилається ОСОБА_1 , оскільки по-перше відомості в ній стосуються саме колишнього чоловіка ОСОБА_1 , по друге відсутні відомості щодо періоду проживання ОСОБА_1 в смт. Ємільчине, по-третє відомості в цій довідці не спростовуються вище встановлені обставини по справі.

При цьому, судом першої інстанції вірно не взято до уваги пояснення в якості свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року за адресою: АДРЕСА_1 , тобто в зоні посиленого радіологічного контролю, оскільки в матеріалах справи відсутні докази проживання цих осіб у спірний період в смт. Ємільчине.

Більш того, ОСОБА_12 у спірний період не виповнилося майже одного року.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 у період з 26.04.1986 року по 31.07.1986 року фактично не проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вже зазначалось вище, абзацом 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передабчено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

*Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Оскільки ОСОБА_1 станом на 31 липня 1986 року в зоні посиленого радіологічного контролю не проживала та не працювала, у зв`язку з чим колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_1 права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки.

За таких обставин у спірних правовідносинах зниження пенсійного віку має відбуватись у загальному порядку на 1 рік за 3 роки проживання.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 року по справі № 572/245/17, від 16.05.2019 року по справі № 357/9973/16 та від 06.02.2018 року по справі № 556/1153/17.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_1 проживала в зоні посиленого радіологічного контролю з 02.06.1987 року по 13.12.2001 року, тобто станом на 01.01.1993 року період постійного проживання та роботи в зоні посиленого радіологічного контролю склав 5 років та 6 місяців, а весь період становить 14 років 6 місяців 11 днів.

Таким чином, додаткове зниження величини пенсійного віку за періоди проживання і роботи в зоні посиленого радіологічного контролю протягом 14 років 6 місяців 11 днів складає 4 роки.

Отже, право на пенсію згідно Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у ОСОБА_1 виникне після досягнення нею 56 років.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , отже на дату останнього звернення (29.03.2021 року) до управління ПФУ із відповідною заявою їй виповнилось 55 років, що було недостатньої для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», так само як і на час розгляду справи в судах.

За таких обставин, управління ГУ ПФУ в Одеській області, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 316 КАС України).

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Македонської Ірини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець

Суддя: Л.Є. Зуєва