Справа № 420/6796/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/6796/21
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Одесі, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування з 01 квітня 2019 року обмежень максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 , стягнувши з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 нарахованої з 01.04.2019 року в повному розмірі пенсії однією сумою без обмежень максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених за цей період сум.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачу після звільнення з військової служби призначена та виплачується пенсія за вислугу років. Органом, яким здійснюються призначення пенсії, її перерахунок та виплата, є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 05 квітня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області з 01.04.2019 проведено перерахунок пенсії позивача. Як вбачається з перерахунку пенсії, пенсія позивачу перерахована з 01.04.2019 року, виходячи з 90% грошового забезпечення та в підсумку з урахуванням надбавок і доплат до пенсії, пенсія обчислена та має складати 55266,23 гривень. Проте, посилаючись на вимоги частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, під час проведення перерахунку з 01.04.2019 відповідач безпідставно обмежив розмір виплачуваної позивачу пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та визначив здійснення виплати пенсії позивача з урахуванням її обмеження в сумі 14970,00 гривень. Позивач вважає таке обмеження протиправним, не відповідаючим нормам Конституції України та таким, що порушує право на належний рівень пенсійного забезпечення. В обґрунтування своїх доводів позивач посилається, зокрема, на те, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Позивач зазначає, що після прийняття Рішення Конституційним Судом України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, є неправомірним. З наведених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки вважає порушеним своє право на пенсію, гарантоване ст. 46 Конституції України.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року адмініністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування з 01 квітня 2019 року обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести обчислення і виплату ОСОБА_1 різниці пенсії (з урахуванням встановлених підвищень, надбавок, доплат до пенсії) з 01.04.2019 року по день проведення перерахунку без обмеження її максимальним розміром. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908(дев`ятсот вісім)грн. 00коп.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить прийняти постанову, якою змінити рішення суду першої інстанції, виключивши з абзацу третього його резолютивної частини словосполучення «по день проведення перерахунку»; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводами апеляційної скарги зазначено, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції зазначено про протиправність дій відповідача щодо «обмеження пенсії позивача під час здійснення її перерахунку з 01.04.2019 року максимальним розміром» та зроблено висновок, що позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її граничним розміром підлягають задоволенню. Разом з тим, в абзаці третьому резолютивної частини рішення суду зазначено, що скасування застосованих відповідачем обмежень пенсії позивача максимальним розміром, почнеться першим здійсненим відповідачем перерахунком пенсії. Апелянт вказує, що зазначений висновок суду першої інстанції не лише дозволить відповідачу нарахувати та не виплатити черговий борг по перерарахунку пенсії, а й надасть підстави застосувати нове обмеження пенсії позивача максимальним розміром після дати проведення відповідного перерахунку пенсії. На думку апелянта, такий спосіб захисту порушеного права позивача не відповідає суті адміністративного судочинства та звужує права апелянта на судовий захист.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що у разі, якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого ч.4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій. Зважаючи на те, що в Законі № 2262 прямо передбачена неможливість зменшення пенсії після перерахунку, на думку відповідача, доводи позивача ґрунтуються лише на суб`активних припущеннях. Захисту підлягає вже порушене право, а не ті права та інтереси, щодо яких існує ймовірність порушення їх у майбутньому. Обов`язковість рішення суду, яке набрало законної сили, забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», яким, в свою чергу, передбачено заходи юридичної відповідальності у вигляді накладення штрафу на боржника.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років згідно Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

При призначенні пенсії за вислугу років основний розмір пенсії позивача встановлювався виходячи з 90% сум грошового забезпечення (а.с.11).

Після прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №103 позивачу було здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 року у розмірі 13660,86 грн. (а.с.12). Основний розмір пенсії вираховувався із 70% грошового забезпечення.

Також встановлено, що підвищення пенсії складає 4631,64 грн., з яких виплачується:

з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року щомісячно 50% від підвищення: 2315,82 грн.;

з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року щомісячно 75% від підвищення: 3473,73 грн.;

з 01.01.2020 року щомісячно 100% від підвищення: 4631,64 грн.

10.09.2020 року за №3.1/9254/Явт Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції сформовано та направлено позивачу оригінал довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року за посадою, яка є відповідною (аналогічною) останній штатній посаді позивача (а.с.13). У вказаній довідці визначені наступні види грошового забезпечення:

Посадовий оклад;

Оклад за військовим (спеціальним) званням;

Надбавка за вислугу років;

Надбавка за умови режимних обмежень, допуск Ф2;

Надбавка за оперативно-розшукову діяльність;

Надбавка за особливо важливі завдання;

Премія.

Усього розмір грошового забезпечення склав 48452, 11 грн. (а.с.13).

18.09.2020 року позивач звернувся до Головного управління із заявою про перерахунок пенсії на підставі Довідки від 10.09.2020 року за №3.1/9254/Явт (а.с.14), на що отримав лист (відповідь) від 05.10.2020 року №9143-8945/З-02/8-1500/20 від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у якій вказано, що позивачу відмовлено у перерахунку пенсії (а.с.15). При цьому, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області поставлено під сумнів законність видачі довідки про розмір грошового забезпечення від 10.09.2020 року за №3.1/9254/Явт, тому вона була повернута до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції для перевірки законності її видачі.

Рішенням суду від 11.01.2021 року у справі №420/12037/20 адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107) про визнання протиправною відмови, зобов`язання провести перерахунок пенсії, стягнення коштів задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області у проведенні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року, оформлену листом від 05.10.2020 року №9143-8945/З-02/8-1500/20.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) здійснити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії за вислугу років з 01.04.2019 року відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, постанови Кабінету Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 №704 у розмірі 90% грошового забезпечення, згідно довідки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 10 вересня 2020 року №3.1/9254/Явт, та провести її виплату з 01.04.2019 року у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії з урахуванням виплачених за цей період сум пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду від 11.01.2021 року у справі №420/12037/20 Головним управлінням 05.04.2021 року проведено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019 року (а.с.40).

Як вбачається з перерахунку пенсії, пенсія позивачу перерахована з 01.04.2019 року, виходячи з 90% грошового забезпечення та в підсумку з урахуванням надбавок і доплат до пенсії, пенсія обчислена та має складати 55157,43 гривень.

Проте, як зазначає позивач, посилаючись на вимоги частини сьомої статті 43 Закону № 2262-ХІІ, під час проведення перерахунку з 01.04.2019 відповідач безпідставно обмежив розмір виплачуваної позивачу пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та визначив здійснення виплати пенсії позивача з урахуванням її обмеження в сумі 14970,00 гривень.

Не погоджуючись із проведеним 05.04.2021 року перерахунком, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеним та обґрунтованими в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування з 01 квітня 2019 року обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром. Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести обчислення і виплату ОСОБА_1 різниці пенсії (з урахуванням встановлених підвищень, надбавок, доплат до пенсії) з 01.04.2019 року по день проведення перерахунку без обмеження її максимальним розміром.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст. 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (редакція від 19.06.2011 року, підстава - 2857-VI) пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом.

Перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VI від 08.07.2011 року, який набрав чинності 01.10.2011 року, у статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, частину п`яту викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність».

Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2016 року) у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» частину п`яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень».

Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з клопотанням визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення другого речення частини п`ятої статті 43, першого речення частини першої статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами у взаємозв`язку з пунктом 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

У рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 Конституційним Судом України зазначено, що відповідно до підпункту 3 пункту 1 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту резервістів, які постраждали внаслідок участі в антитерористичній операції, та членів їх сімей» від 12 квітня 2016 року № 1080-VIII статтю 43 Закону № 2262 після частини третьої доповнено двома новими частинами, у зв`язку з чим частина п`ята цієї статті стала частиною сьомою без змін у змісті, що не перешкоджає проведенню її перевірки на відповідність Конституції України (конституційність).

Так, рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII внесені зміни до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та у ч. 7 ст. 43 слова і цифри «у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Проте, на момент набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, а саме станом на 01.01.2017 року, ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», до якої вносилися вказані зміни, була визнана 20.12.2016 року Конституційним Судом України неконституційною, а тому повністю втратила чинність, отже зазначені зміни не можуть створювати будь-яких правових наслідків.

Набуття чинності з 1 січня 2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII не викликає автоматичного відновлення дії ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-XII.

Отже, положення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.

Це означає, що стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положень про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Правова позиція суду у даній справі цілком відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, викладеним, зокрема, у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 348/190/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 815/357/18, від 16 квітня 2020 року у справі № 620/1285/19, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що після прийняття Конституційним Судом України рішення №7-рп/2016 від 20.12.2016 року, обмеження розміру пенсії позивача 10 (десятьма) прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність - є неправомірним.

Однак, під час перерахунку, здійсненого 05 квітня 2021 року на виконання рішення суду від 11 січня 2021 року по справі №420/12037/20, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено перерахунок пенсії позивача з 01 квітня 2019 року зі встановленням обмеження її максимальним розміром (а.с.40).

Конституційний Суд України неодноразово висновував стосовно того, що заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, у зв`язку, зокрема, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені.

Отже, оскільки зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства чи шляхом ігнорування рішень Конституційного Суду України та конституційних прав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що дії відповідача щодо застосування обмежень перерахованої з 01.04.2019 року та виплачуваної позивачу пенсії максимальним розміром є протиправними.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо застосування з 01 квітня 2019 року обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 .

При цьому, заявлена позивачем вимога щодо стягнення сум пенсії не є належним способом відновлення порушених прав позивача, оскільки судом не визначалась конкретна сума, яка підлягає стягненню.

З огляду на це, та згідно ч.2 ст.9 КАС України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести обчислення і виплату ОСОБА_1 різниці у пенсії (з урахуванням встановлених підвищень, надбавок, доплат до пенсії) з 01.04.2019 року без обмеження її максимальним розміром.

Проте, колегія колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання відповідача провести обчислення і виплату апелянту різниці пенсії з 01.04.2019 р. по день проведення перерахунку та вважає, що в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Змінити абзац третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року, виключивши з нього слова: «по день проведення перерахунку».

В решті рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик