Справа № 380/7505/20
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/7505/20 пров. № А/857/13720/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Довгої О.І., Глушка І.В.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року (суддя Гулик А.Г., ухвалене в м. Львові о 16:51, повний текст складено 04.06.2021) у справі № 380/7505/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області, Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

16.09.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Прокуратури Львівської області в якому просив стягнути з прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку із звільненням, нараховану відповідно до Закону України Про прокуратуру, із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р(ІІ)2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року позов задоволено частково. Зобов`язано Львівську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу, у зв`язку із звільненням, відповідно до Закону України Про прокуратуру, із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив керівник Львівської обласної прокуратури, який у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зокрема, апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що судом не враховано, що у разі звільнення, в зв`язку з неуспішним проходженням атестації, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», не передбачено виплату вихідної допомоги звільненому працівнику. Юридичним фактом, що зумовило звільнення ОСОБА_1 на підставі вищевказаної норми закону є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Тобто апелянт зазначає, що цей юридичний факт є відмінним від тих юридичних фактів, у зв`язку з якими ст. 44 КЗпП України передбачено виплату вихідної допомоги. А відтак, у відповідача не було правових підстав здійснювати позивачу нарахування і виплату вихідної допомоги, оскільки Законом України «Про прокуратуру» така виплата не передбачена, а також звільнення відбулось не у зв`язку із ліквідацією чи реорганізацією органів прокуратури. Також апелянт зазначає, що оскільки, ні спеціальними Законами України «Про прокуратуру» та № 113-ІХ, ні ст. 44 КЗпП України не передбачено виплату вихідної допомоги прокурорам, яких звільнено відповідно до підпункту 2 п. 19 розділу II Закону України № 113-ІХ у зв`язку з неуспішним проходженням атестації прокурором, правових підстав для її виплати ОСОБА_1 у Прокуратури Львівської області не було, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що підстави звільнення, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у даному випадку є тотожними і при звільненні прокурорів на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» повинні застосовуватися вимоги ст. 44 КЗпП України щодо виплати вихідної допомоги.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.

В судовому засіданні представник Львівської обласної прокуратури вимоги апеляційної скарги підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив таку відхилити.

Протокольною ухвалою суду від 07.10.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та представника апелянта, відповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи наказом прокуратури Львівської області №1401к від 14.08.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні досудового розслідування та підтримання обвинувачення управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням прокуратури Львівської області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру від 19.08.2020, та згідно з розрахунковими листами позивача, вихідна допомога при звільненні йому не виплачувалась.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача в частині невиплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон України №1697-VII) передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді, відповідно до пункту 9 частини першої якої прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) прокурори, які на день набрання чинності зазначеним Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України Про прокуратуру за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX статтю 51 Закону України №1697-VII доповнено частиною п`ятою, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої зазначеної статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Разом з тим, статтею 40 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, згідно з пунктом 1 частини першої якої трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Нормами статті 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 зазначеного Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою, згідно якої звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої зазначеної статті, а також особливості застосування до них положень частини другої зазначеної статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 зазначеного Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено з посади на підставі Закону України №1697-VII, а саме відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що Законом України №1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Разом з тим, КЗпП України встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Закон України №1697-VII є спеціальним законом, що регулює правовідносини у зв`язку із звільненням прокурорів, проте КЗпП регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом, а відтак, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 №113-IX в Закон України №1697-VII та в КЗпП України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів, а отже не заборонено застосування приписів статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України №1697-VII у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.05.2021 №К/9901/34912/20

Оскільки відповідач не виплатив позивачу вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, то належним способом захисту є зобов`язання Львівської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу, у зв`язку із звільненням, відповідно до Закону України Про прокуратуру, із врахуванням рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р(ІІ)2020, що в цій частині підставно задоволено судом першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі №380/7505/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 18.10.2021