Справа № 320/10344/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення середнього заробітку, компенсації втрати частини доходів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 89576,30 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 46400,52 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року позов задоволено частково.Стягнуто з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 16286,60 грн. У задоволенні решти адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції невірно застосовано ст.ст. 235, 236 КЗпП України та не враховано правові висновки Верховного Суду, невірно визначено період, за який підлягає стягненню компенсація, невірно здійснено розрахунок компенсації, з огляду на що рішення суду підлягає зміні в цій частині з ухваленням рішення про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 89576,30 грн.

Також на думу апелянта суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не поширюється дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Внаслідок невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за період з 05.11.2015 по 05.10.2020 позивачу своєчасно не виплачена заробітна плата у розмірі 89576.30 грн., яка є компенсацією, нарахованою на підставі ст. 236 КЗпП України.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, постановою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 у справі №810/4691/15 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправними та скасовано наказ №1569 від 12.08.2015 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та наказ №454 о/с від 21.08.2015 «По особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді; стягнуто з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.08.2015 по 04.11.2015 у сумі 5626 (п`ять тисяч шістсот двадцять шість) грн. 28 коп.; допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення з Головного управління МВС України в Київській області на користь ОСОБА_1 заробітної плати за вересень 2015 року в сумі 2222 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 40 коп.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2015, прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 03.10.2019 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.01.2016 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 знову скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 06.08.2020 скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу начальника ГУ МВС України в Київській області Троян В.А. №454 о/с від 21.08.2015 «По особовому складу» в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та залишено в силі постанову Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 в цій частині, в решті постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 залишено без змін.

Згідно довідки Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) від 21.09.2015 №5813, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складало 74,03 грн.

За період з 05.11.2015 по 05.10.2020 (день подання позову до суду) позивачу не було виплачено заробітну плату.

Крім того, судом встановлено, що станом на час подання даного позову до суду ГУ МВС України в Київській області не виконано рішення суду у справі №810/4691/15 та не видано наказ про поновлення позивача на посаді.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Як зазначалося вище, постановою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 у справі №810/4691/15 позивача поновлено на посаді.

В означеній частині постанову суду звернуто до негайного виконання.

Стаття 129-1 Конституції України закріплює, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За правилами процесуального закону, що діяли як на час прийняття рішення про поновлення позивача на посаді, так і наразі, рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Згідно із частиною третьою статті 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Так, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З урахуванням вказаних вище вимог законодавства убачається, що відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У п. 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 29 січня 2020 року у справі №820/2894/16, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 21 березня 2018 року у справі №243/2748/16-ц зазначив наступне: «…Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період».

З вищевказаного вбачається, що для вирішення питання про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі суду обов`язково необхідно встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі та провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Оскільки, позивача на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не було поновлено на посаді, суд не може встановити період затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 у справі №810/4691/15 про поновлення позивача на посаді. Також, вказане перешкоджає суду здійснити розрахунок належних до стягнення сум.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вирішення питання про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 у справі №810/4691/15 є передчасним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 46400,52 грн. є похідними від основної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а тому також не підлягають задоволенню.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Головного управління МВС України в Київській області на користь останнього середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 16286,60 грн., а тому, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення..

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких