Справа № 201/3848/21 (2-а/201/52/2021)
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 201/3848/21 провадження №2-а/201/52/2021

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року (суддя Демидов С.О.) у справі №201/3848/21 (провадження №2-а/201/52/2021) за позовом ОСОБА_1 до Заступника командира роти, лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Заскока Костянтина Валерійовича, третя особа: Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4053033;

- закрити справу про адміністративне правопорушення.

Підставами позову фактично визначено те, що спірне рішення відповідачем прийняте за відсутності належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушенння. На переконання позивача відомості, отримані за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam, що у спірному випадку був використаний відповідачем для фіксації ймовірного правопорушення, не можуть вважатися належними та допустимими доказами, оскільки отримані з порушенням встановленої процедури.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а наданий відповідачем відеозапис підтверджує факт порушення позивачем вимог ПДР України. При цьому, суд відхилив доводи позивача щодо неможливості прийняття у спірному випадку в якості належних та допустимих доказів скоєння правопорушення відомостей, отриманих за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam, зазначивши, що наявним свідоцтвом про повірку підтверджено придатність даного засобу вимірювальної техніки до застосування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду щодо прийняття в якості належних та допустимих доказів скоєння правопорушення даних, отриманих відповідачем за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam. З цього приводу скаржник зазначає, що судом залишено поза увагою та не досліджено питання порядку отримання доказів начебто вчинення позивачем адміністративного правопорушення за допомогою даного приладу. За позицією скаржника, у спірному випадку відповідачем в процесі вимірювання швидкості руху автомобіля позивача порушено положення статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки лазерний вимірювач швидкості відповідач тримав у руці, а не розмістив його стаціонарно, як то визначено даною нормою права. З цих підстав вважає, що дані, отримані відповідачем за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam, помилково взяті судом до уваги, оскільки отримані з грубим порушенням порядку.

Третьою особою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що 11 квітня 2021 року заступником командира роти 2, батальйону 1, Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Заскокою К.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4053033, згідно з якою позивач 11 квітня 2021 року о 13:40 год., рухаючись в с. Братське, шосе Запорізьке 5 км., керуючи автотранспортним засобом марки MAZDA CX-9, НОМЕР_1 , перевищив швидкісний режим, рухався зі швидкістю 110 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості на 60 км/год. Швидкість вимірювалась за допомогою лазерного вимірювача швидкості Tru Cam 000657 чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень.

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало виявлення факту перевищення ним встановлених обмежень швидкості руху більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

За приписами частини 4 статті 122 КУпАП, в редакцій чинній на час винесення спірної постанови, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. (пункт 12.4 ПДР України).

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

В якості доказу на підтвердження наявності події адміністративного правопорушення, а саме факту перевищення позивачем встановлених обмежень швидкості руху, ДПП долучив до матеріалів справи диск, із розміщеними на ньому відеофайлом та фотозображенням, що зроблені за допомогою лазерного вимірювача швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000657.

Матеріалами справи підтверджується, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UА-МІ/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/21189, виданого Державним підприємством Укрметртестстандарт від 20 січня 2021 року та чинного до 20 січня 2022 року , лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000657, є придатним до застосування.

Можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20, виробництва LaserTechnologyInc, США також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27.09.2018 № 04/02/03-3008.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією відповідача, що дані з фотознімків та відеозапису, здійснені лазерним вимірювачем швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000657, в розумінні положень статті 251 КУпАП, можуть мати доказовий характер в питанні встановлення факту перевищення ТЗ допустимої швидкості руху.

В той же час, слід зауважити, що таке можливо лише за умови дотримання уповноваженою особою процедури використання даного приладу.

В заявленому позові та апеляційній скарзі, позивач вказує, що в спірному випадку відповідачем під час вимірювання швидкості ТЗ лазерним вимірювачем швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000657 не дотримано положень статті статті 40 Закону України Про національну поліцію.

З такими аргументами позивача суд апеляційної інстанції погоджується та зазначає наступне.

Так, статтею 40 Закону України Про Національну поліцію регламентовано застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

За змістом частини 1 наведеної статті, в редакції чинній з 17.03.2021, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, даною нормою закону закріплений порядок застосування, зокрема, технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Зокрема, технічний засіб з виявлення та/або фіксації правопорушень має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Іншого способу використання даного засобу вказаною нормою не передбачено.

З дослідженого відеозапису з лазерного вимірювача швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000657, що у розумінні положень статті 40 Закону України Про Національну поліцію є технічним засобом з виявлення та/або фіксації правопорушень, судом встановлено, що даний прилад не був зафіксований під час вимірювання швидкості руху ТЗ.

Як зазначав позивач, та не спростовано відповідачем, вказаний прилад під час вимірювання швидкості руху ТЗ позивача знаходився у руці працівника патрульної поліції.

Такий спосіб застосування приладу Tru Cam, на переконання суду апеляційної інстанції, неможливо визнати таким, що відповідає положенням статті 40 Закону України Про Національну поліцію.

Так, як зазначено вище, за змістом даної статті технічний засіб має бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Суд апеляційною інстанції вважає, що значення слів «монтований/розміщений», в контексті наведеної статті закону, слід розуміти так, що технічний засіб має бути або ж вмонтований, або ж розміщений стаціонарно (статично), що виключало б можливість його руху під час вимірювання швидкості. При цьому, обидва слова «монтований» та/або «розміщений» стосуються виключно технічного засобу, а не розміщення поліцейського з технічним засобом по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Дослідивши долучену ДПП відеофіксацію приладу TruCam, судом апеляційної інстанції встановлено, що зображення на відеозапису коливається, що свідчить про те, що в момент фіксації прилад, яким ця фіксація здійснювалась, не був стаціонарно закріпленим.

На відеозаписі видна вібрація приладу TruCam під час вимірювання відповідачем швидкості руху ТЗ позивача. Такі заміри можуть дати більшу похибку, а ніж передбачено свідоцтвом про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

Отже, в спірному випадку відповідачем застосовано прилад Tru Cam в інший спосіб, ніж те визначено статтею 40 Закону України Про Національну поліцію.

Враховуючи матеріали справи та аргументацію сторін, суд апеляційної інстанції безумовно погоджується із наявністю у відповідача повноважень на контроль за швидкістю руху певного транспортного засобу, однак наголошує, що працівники поліції повинні використовувати технічні засоби фіксації швидкості руху виключно у спосіб, визначений законом.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією позивача, що надані скаржником дані з лазерного вимірювача швидкості ТЗ Tru Cam LTI 20/20 №ТС000657, не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в спірній постанові.

Інших доказів на підтвердження порушення позивачем п.п.12.4 ПДР України відповідачем не надано.

Відповідно до ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративний суд має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Враховуючи встановлені обставини справи, беручи до уваги підстави заявленого позову, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, оскільки таке ухвалено з порушенням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2021 року по справі №201/3848/21 (провадження №2-а/201/52/2021) - скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН №4053033 від 11 квітня 2021 року скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.122 КУпАП закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ч.3 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12.10.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк