Справа № 140/4294/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/4294/21 пров. № А/857/13135/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Сорока Ю.Ю.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 31 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ) від 02 квітня 2021 року за № 31 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язати відповідача призначити йому з 11 квітня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 30 грудня 1988 року по 30 січня 2003 року на посаді водія автобусів на міських маршрутах.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 140/4294/21, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що пільговий стаж роботи ОСОБА_1 у Ковельському автопідприємстві 10706 сукупно становить понад 12 років 6 місяців і підтверджується належними і достатніми доказами, у зв`язку з чим висновки ГУ ПФУ про неможливість їх зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, є протиправними.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що законодавець не пов`язує обчислення пільгового стажу із зайняттям посад на встановлених роботах повний робочий день. Окрім того, суд не встановив факт роботи позивача водієм міського пасажирського транспорту, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв. Вважає, що для зарахування спірного періоду до пільгового стажу позивача необхідним є надання уточнюючої довідки.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців: для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ із заявою та доданим до неї пакетом документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням відповідача № 31 від 02 квітня 2021 року позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту 12 років 6 місяців.

Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ протиправним, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та з`ясування позицій сторін апеляційний суд дійшов висновку, що публічно-правовий спір, що розглядається, на стадії апеляційного перегляду стосується незарахування ГУ ПФУ до пільгового стажу періоду роботи позивача з 30 грудня 1988 року по 30 січня 2003 року.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як слідує з трудової книжки позивача, він в період з 24 вересня 1986 року по 27 травня 2008 року працював на посаді водія автобуса на всі марки автобусів у Ковельському автопідприємстві 10706 (в подальшому перейменоване у ВАТ «Ковельське АТП-10706», ТзДВ «АТП 10706»). З 15 вересня 2003 року переведений на 0,1 ставки кондуктора.

Згідно із довідкою, уточнюючої особливий характер або умови необхідні для призначення пільгової пенсії №50/3 від 16 березня 2021 року, у період з 30 грудня 1988 року по 30 січня 2003 року позивач працював водієм автобусів на міських маршрутах.

Таким чином, слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача на посаді водія автобуса з 30 грудня 1988 року по 30 січня 2003 року підтверджуються записами, внесеними до його трудової книжки та довідкою ТзДВ «АТП 10706, а тому такий період підставно зараховано судом до стажу позивача, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що на момент звернення до пенсійного органу про призначення пенсії позивач досягнув 55 років, має необхідний пільговий та страховий стаж, а отже має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії від 25 березня 2021 року надав відповідачу необхідний перелік документів для призначення пенсії на пільгових відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд першої інстанції вірно зобов`язав ГУ ПФУ призначити таку пенсію позивачу.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення ГУ ПФУ про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним, а отже таке необхідно було скасувати та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 травня 2021 року у справі № 140/4294/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко