Справа № 560/3141/21
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3141/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

12 жовтня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, треті особи Хмельницька міська рада, ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення №151-1303 від 28.03.2016 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1 від 20.04.2017 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-2225 від 06.04.2018 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-2225 від 07.03.2019 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №-2225 від 10.03.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням житлово-комунального господарства 23.08.2006 року серії НОМЕР_1 , нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 - будівля контори площею 744,6 кв. м., належить на праві приватної власності ОСОБА_2 - 1/2 частка, та ОСОБА_1 - 1/2 частка.

Нежитлове приміщення - будівля кисневої станції, що розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Управлінням житлово - комунального господарства 23.08.2006 року серії НОМЕР_2 (1/2 частина приміщення), а також Договору купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом 07.09.2006 року за реєстровим №4137 (1/2 частина приміщення). Отже, на території орендованої земельної ділянки по АДРЕСА_1 знаходяться два нежитлових приміщення, право власності на які належать двом фізичним особам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Однак, не зважаючи на те, що відповідно до Договору оренди землі №920/01 від 18.11.2015 року орендарями є дві особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також те, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані на орендованій земельній ділянці, належать на праві власності двом фізичними особам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нарахування земельного податку органами ДПС здійснювалось лише ОСОБА_1 , відповідно, податкове повідомлення - рішення було виставлене лише ОСОБА_1 , хоча органи ДПС мали би нараховувати податок та виставляти податкові повідомлення - рішення в даному випадку як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , пропорційно до частки, належної кожному з нас.

Оскільки, податкові повідомлення-рішення щодо нарахування позивачу орендної плати за землю були виставлені з порушенням норм чинного законодавства, позивач вважає їх протиправними, а тому просить суд їх скасувати.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №151-1303 від 28.03.2016 року, №1 від 20.04.2017 року, №-2225 від 06.04.2018 року, №-2225 від 07.03.2019 року залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року в іншій частині позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що Хмельницькою міською радою в особі секретаря міської ради Чернилевського Костянтина Івановича 18.11.2015 року було укладено договір оренди земельної ділянки №920/0-1 по АДРЕСА_1 площею 4458 кв.м. за номером 920/01 строком на 10 років до 15.07.2025 р. з громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким не виділено частки кожного орендаря і сума орендної плати не розподілена між платниками.

Вважає, що такі невідповідності мають бути усунуті сторонами договору, шляхом внесення змін до договору оренди від 18.11.2015 року шляхом заявлення ОСОБА_1 да ОСОБА_2 зворотної вимоги (регресу) в порядку ст.544 ЦК України, а не шляхом часткового скасування нарахованого грошового зобов`язання, сума якого безспірно відповідає сумі вказаній у діючому договорі оренди землі від 18.11.2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи 18 листопада 2015 року між Хмельницькою міською радою та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено Договір оренди землі №920/01, відповідно до якого Хмельницька міська рада (надалі - Орендодавець) передала ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (надалі - Орендарі) в строкове платне користування земельну ділянку, що знаходиться у АДРЕСА_1 . На даній земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна. Орендна плата визначена в розмірі 65215,05грн. в рік, що становить 3 (три) відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В договорі оренди не виділено частки кожного орендаря і сума орендної плати не розподілена між платниками.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого управлінням житлово-комунального господарства 23.08.2006 року серії ЯЯЯ №581026, нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 - будівля контори площею 744,6 кв. м., належить на праві приватної власності ОСОБА_2 - 1/2 частка, та ОСОБА_1 - 1/2 частка.

Нежитлове приміщення - будівля кисневої станції, що розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Управлінням житлово- комунального господарства 23.08.2006 року серії НОМЕР_2 (1/2 частина приміщення), а також Договору купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом 07.09.2006 року за реєстровим №4137 (1/2 частина приміщення).

На підставі договору оренди відповідачем було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення в тому числі № -2225 від 10.03.2020, яким визначено ОСОБА_1 грошове зобов`язання з орендної плати за земельну ділянку за 2020 рік в розмірі 99060,36 грн. (99060,36*1=99060,36).

15.06.2020 року податкове повідомлення-рішення направлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою АДРЕСА_2 . 17.07.2020 року лист повернувся до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Строк сплати нарахованої суми податку 99060,36 грн. - 15.09.2020 року.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки об`єкти нерухомого майна, які розташовані на орендованій земельній ділянці, належать на праві приватної власності ОСОБА_2 - 1/2 частка та ОСОБА_1 - 1/2 частка і орендована земельна ділянка також використовувалась відповідно ОСОБА_2 - 1/2 частка та ОСОБА_1 - 1/2 частка, тому і орендна плата за землю повинна сплачуватись відповідно до розподілу часток земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

Пунктом 15.1 статті 15 ПК України визначено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 ПК України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пп.14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Згідно з положеннями ст. 269 ПК України платники земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Положеннями ст. 270 ПК України визначено, що об`єкти оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п.286.1. ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (п.288.1 ст.288 ПК).

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.288.2. ст.288 ПК України).

Відповідно до норм п.288.3 ст.288 ПК України об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно з положеннями п.п. 288.4-288.5 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу - не може бути меншою за розмір земельного податку:

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

- для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Тобто, законодавець встановив тільки обмеження щодо максимального та мінімального розміру орендної плати за землю. За цим виключенням, питання щодо розміру орендної плати регулюються виключно договором оренди. Інші елементи механізму справляння орендної плати за землю - податковий період, порядок обчислення орендної плати, строку сплати та порядок її зарахування до бюджетів відповідно до п.288.7 ст.288 ПК України встановлюються ст.ст. 285-287 цього кодексу.

Пунктом 289.1 статті 289 ПК України, передбачено індексацію нормативної грошової оцінки земель, відповідно до якого для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель (пункт 289.2 статті 289 ПК України). Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV (далі - Закон №161-XIV) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з положеннями ч.1 ст.6 Закону №161-XIV, орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Положеннями статті 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 14 Закону №161-XIV визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 15 зазначеного Закону визначені істотні умови договору оренди, серед яких є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Положеннями статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України, передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Так, з матеріалів справи встановлено, що відповідно до Договору оренди землі №920/01 від 18.11.2015 року орендарями є дві особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також те, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані на орендованій земельній ділянці, належать на праві приватної власності ОСОБА_2 - 1/2 частка, та ОСОБА_1 - 1/2 частка.

Водночас, встановлено, що нарахування земельного податку органами ДПС здійснювалось лише ОСОБА_1 , відповідно, податкове повідомлення-рішення було виставлене лише ОСОБА_1 ,

В обґрунтування протиправності винесених податкових повідомлень-рішень ОСОБА_1 зазначає, що відповідач мав би нараховувати податок та виставляти податкові повідомлення-рішення як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , пропорційно до частки, належної кожному з них, з чим погодився суд.

Дослідивши доводи сторін та обставини справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з врахуванням того, що об`єкти нерухомого майна, які розташовані на орендованій земельній ділянці, належать на праві приватної власності ОСОБА_2 - 1/2 частка та ОСОБА_1 - 1/2 частка і орендована земельна ділянка також використовувалась відповідно ОСОБА_2 - 1/2 частка та ОСОБА_1 - 1/2 частка, орендна плата за землю повинна сплачуватись відповідно до розподілу часток земельної ділянки.

Таким чином, з огляду на те, що позивачем використовується 1/2 частина земельної ділянки, а відповідно до податкового повідомлення - рішення №-2225 від 10.03.2020 року сума податкового зобов`язання становить 99060,36 грн., колегія суддів вважає законними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо розподілу даної суми навпіл, а тому сума орендної плати за землю для ОСОБА_1 має становити 49530,18грн.

Щодо доводів апеляційної скарги, в якій відповідач зазначає, що зазначені невідповідності мають бути усунуті сторонами договору шляхом заявлення ОСОБА_1 да ОСОБА_2 зворотної вимоги (регресу) в порядку ст.544 ЦК України, а не шляхом часткового скасування нарахованого грошового зобов`язання, сума якого безспірно відповідає сумі вказаній у діючому договорі оренди землі від 18.11.2015, то колегія суддів вважає дані доводи безпідставними, з огляду на те, позивач не зобов`язаний усувати помилки допущенні державним органом в ході здійснення своїх повноважень.

Щодо доводів апеляційної скарги, що зі сторони позивача не було здійснено звернення до контролюючого органу з приводу проведення звірки нарахованої суми орендної плати за землю з фізичних осіб в період повиваючи з 2016 року, то апеляційний суд звертає зауважує, що відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Водночас, відповідачем не надано жодних доказів, що стали підставою для нарахування ОСОБА_1 орендної плати за землю у двохкратному розмірі.

Рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 12 жовтня 2021 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Смілянець Е. С.