Справа № 460/5748/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/5748/21 пров. № А/857/13817/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» до Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування постанов,

суддя у І інстанції Гудима Н.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 29 червня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

27 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» (далі ТОВ) звернулося до суду з адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) (далі ВДВС) від 13 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП №65421534, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та арешт коштів боржника в межах ВП №65421534.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 460/5748/21 позову було задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано постанови ВДВС про відкриття виконавчого провадження ВП №65421534 від 13 травня 2021 року, арешт коштів боржника ВП №65421534 від 13 травня 2021 року та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №65421534 від 13 травня 2021 року.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець 13 травня 2021 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 02 вересня 2020 року, тримісячний строк пред`явлення якої до виконання сплинув.

При цьому будь-яких доказів того, що виконавчий збір згідно з постановою про стягнення виконавчого збору від 02 вересня 2020 року до повернення виконавчого документа стягувачу АТ «Державний ощадний банк України» сплачений боржником повністю та/або частково матеріали справи не містять та відповідачем суду не надано.

Зважаючи на те, що строк пред`явлення постанови про стягнення виконавчого збору від 02 вересня 2020 року закінчився, державним виконавцем не дотримано процедури прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, визначеної частиною 3 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), правові підстави для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №65421534 від 13 травня 2021 року з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП№62899682 від 02 вересня 2020 року у державного виконавця були відсутні.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ВДВС, який просив таке скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова про стягнення виконавчого збору від 02 вересня 2020 року була винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу № 918/1890/13 від 26 січня 2018 року Господарського суду Рівненської області про погашення заборгованості ТОВ на користь АТ «Державний ощадний банк України» в сумі 2 692 310,73 грн та 761312,73 дол США і долучена до виконавчого провадження, у якому перебувала на виконанні до моменту повернення виконавчого документа стягувану.

Щодо постанови про стягнення виконавчого збору законом встановлено особливу процедуру пред`явлення до виконання такого виконавчого документа, а норми статті 12 Закону № 1404-VIII є загальними і визначають порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання в разі відсутності спеціального порядку.

Аналіз Закону № 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція 512/5) свідчить про те, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком державного виконавця.

Отже, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про порушення процедури відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Представник ВДВС у ході апеляційного розгляду у режимі відеоконференції підтримала подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ТОВ відмовити.

Представник ТОВ у судовому засіданні апеляційного суду заперечила обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу. Просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, на виконанні у ВДВС перебував наказ №918/1890/13 від 26 січня 2018 року Господарського суду Рівненської області про погашення заборгованості ТОВ перед АТ «Державний ощадний банк України» (далі Банк) за договором мультивалютної невідновлювальної кредитної лінії №80-07 від 17 липня 2007 року в сумі 2 692 310,73 грн та 761 312,73 дол США.

02 вересня 2020 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №62899682 з примусового виконання вказаного наказу, у пункті 3 якої постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 76131,27 дол США і 269 231,07 грн.

Одночасно 02 вересня 2020 року державним виконавцем у рамках цього ж виконавчого провадження прийнято постанову про стягнення з ТОВ виконавчого збору в сумі 76131,27 дол США та 269 231,07 грн.

13 травня 2021 року державним виконавцем у межах ВП №628996825 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 3 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII.

Цього ж дня державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 65421534 з виконання постанови від 02 вересня 2020 року про стягнення з ТОВ виконавчого збору у сумі 76131,27 дол США та 269 231,07 грн.

Окрім того, 13 травня 2021 року державним виконавцем в межах ВП №65421534 також винесено постанови по розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та арешт коштів боржника у межах суми звернення.

ТОВ не погодилося із правомірністю постанов державного виконавця від 13 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП №65421534, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника в межах ВП №65421534 та звернулося до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина 1 статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За правилами частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За правилами частини 6 статті 27 закону № 1404-VIII у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно зі статтею 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Закону № 1404-VIII Міністерством юстиції України 02 квітня 2012 року було прийнято наказ № 512/5, яким затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція № 512/5).

Пунктом 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 визначено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону № 1404-VIII.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

З огляду на наведені норми Закону № 1404-VIII та положення Інструкції № 512/5 апеляційний суд зазначає, що згідно з частиною 4 статті 27 Закону № 1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується у частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі 821/1109/17, яка в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору.

Окрім того, зазначене узгоджується з пунктами 20, 22 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, відповідно до яких повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону. У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відтак, апеляційний суд підкреслює, що після повернення виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, у якому наводить суму стягнутого та залишок нестягненої суми виконавчого збору задля того, щоб відкоригувати послідуюче стягнення виконавчого збору, у разі повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання. Водночас, така сума стягнення аж ніяк не впливає на розмір виконавчого збору, який після внесення змін до статті 27 Закону № 1404-VIII стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Отже, саме тому у випадках, передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Як встановлено судом, 02 вересня 2020 року державний виконавець виніс постанову про стягнення з ТОВ виконавчого збору ВП № 62899683 у розмірі 76131,27 дол США та 269231,07 грн, яка є чинною і її правомірність не є предметом розгляду у межах цієї справи.

Постанова про повернення виконавчого документу від 13 травня 2021 року ВП № 62899683 була прийнята державним виконавцем на підставі пункту 3 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII і також учасниками виконавчого провадження не оспорюється.

Того ж дня, 13 травня 2021 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65421534 з виконання постанови ВП № 62899683 від 02 вересня 2020 року про стягнення із ТОВ виконавчого збору.

На підставі наведених правових норм та встановлених у ході судового розгляду фактичних обставин справи апеляційний суд погоджується із доводами скаржника про те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та винесена із дотриманням передбаченого для цього строку.

Позовні вимоги у частині визнання протиправними та скасування постанов ВДВС від 13 травня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника в межах ВП №65421534 є взаємопов`язаними та похідними від вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 13 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 65421534. Додатковий самостійних підстав для визнання протиправними та скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про арешт коштів боржника позивачем у своїй позовній заяві не наведено.

За правилами частини 5 статті 308 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, правових підстав для задоволення позову ТОВ у цій частині його вимог також немає.

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ТОВ відмовити.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 287, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Відділу державної виконавчої служби у м. Рівному Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) задовольнити.

Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі № 460/5748/21 та у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укренергоресурс» відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 18 жовтня 2021 року.