Справа № 640/7085/20
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7085/20 Суддя (судді) першої інстанції: Кузьменко А.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Кузьмінської К.В.,

За участю представника позивача: Кубіва С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно споруджену прибудову до житлового будинку та привести переобладнані квартири АДРЕСА_3 у первісний житловий стан.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у справі №640/10429/19, яким зобов`язано Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити певні дії, а саме виконати вимоги норми частини першої статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та подати позов до суду до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою: АДРЕСА_3 та компенсацію витрат пов`язаних з таким знесенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що на виконання рішення судів у справі №640/10420/19 і був направлений даний позов до суду.

Враховуючи, що у ході перевірки було встановлено, що відповідачем виконано будівельні роботи із реконструкції приміщень із відхиленням від затвердженої проектної документації, вказане свідчить про порушення вимог статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

При цьому, оскільки на момент виконання рішення у справі №640/10420/19 не було відомо про особу, яка є новим власником спірних приміщень за адресою: АДРЕСА_3 , тому підстави для відмови у задоволенні позовних вимог -відсутні.

Також, ОСОБА_1 як особа, що не брала участі у справі, втім питання про права, свободи та інтереси якої вирішив суд, також подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що вона є співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 .

У свою чергу, за її позовом до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у справі №640/10429/19 зобов`язано Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити певні дії, а саме виконати вимоги норми частини першої статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та подати позов до суду до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою: АДРЕСА_3 та компенсацію витрат пов`язаних з таким знесенням.

На думку апелянта, оскільки ОСОБА_2 незаконно здійснила реконструкцію її жилих квартир АДРЕСА_3 у нежилі, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Також ОСОБА_3 звертає увагу на те, що ОСОБА_2 протягом тривалового часу ігнорує вимоги закону, не виконує чинні судові рішення та вживає всебічні заходи з метою уникнення відповідальності за незаконне переведення своїх житлових квартир у нежитлові.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що з 07.08.2018 ОСОБА_2 не є власником спірного об`єкта, відтак позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У поясненнях відповідачем зазначено про те, що 07.08.2018 право власності на спірне майно було припинено, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта майна від 23.09.2021, вказане свідчить про неналежного відповідача у даній справі.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, власником квартир АДРЕСА_3 була ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу квартир від 04 жовтня 2011 року, від 15 вересня 2011 року, від 02 лютого 2011 року та відповідними витягами з Державного реєстру правочинів №10464290 від 04 жовтня 2011 року, №10382973 від 15 вересня 2011 року, №9555423 від 02 лютого 2011 року.

У подальшому, відповідачем здійснено реконструкцію жилих квартир квартир АДРЕСА_3 у нежилі, з реконструкцією підвалу під даними квартирами та добудовою тераси.

Однак, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 березня 2014 року №761/33173/13-а, яка набрала законної сили, визнано незаконним та скасовано Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 07 грудня 2011 року №2323 «Про переведення житлових приміщень квартир АДРЕСА_3 у нежилі».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року №826/23554/15, яка набрала законної сили, скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві 15 травня 2013 року за №КВ 74 та скасовано реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві 20 лютого 2014 року за №КВ 28.

18 червня 2014 року реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві видано ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на нерухоме майно: нежитлові приміщення, заклад громадського харчування (в літ. «А») по АДРЕСА_3 , серії № НОМЕР_1 та зареєстровано право власності на вказані нежитлові приміщення, заклад громадського харчування (в літ. «А») по АДРЕСА_3 (номер запису про право власності 6056595).

У подальшому, приписом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 червня 2018 року зобов`язано відповідача з 12 червня 2018 року зупинити експлуатацію об`єкта будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , який експлуатується у якості перукарні без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Як наслідок, Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) призначено позапланову перевірку виконання вимог припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 12 червня 2018 року.

У зв`язку з відсутністю ОСОБА_2 за місцем проведення перевірки Департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) направлено листи від 12 жовтня 2018 року та від 02 січня 2019 року щодо прибуття вказаної особи до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з документами для проведення перевірки.

Оскільки ОСОБА_2 для проведення перевірки не прибула Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листами від 29 жовтня 2018 року №073-10320, від 16 січня 2019 року №073-432 звернувся до Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві та, в подальшому, листом від 07 жовтня 2019 року №073-8874 до Головного управління Національної поліції у місті Києві щодо взаємодії у проведенні перевірки.

У той же час, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у справі №640/10429/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та, зокрема, зобов`язано Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити певні дії, а саме виконати вимоги норми частини першої статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та подати позов до суду до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою: АДРЕСА_3 та компенсацію витрат пов`язаних з таким знесенням.

З огляду на вказане рішення, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 з 07 серпня 2018 року не є власником об`єкта за адресою: АДРЕСА_3 , а з наявних матеріалів справи неможливо встановити нового власника зазначеного об`єкта нерухомого майна, що унеможливлює вирішення питання про заміну відповідача та/або залучення співвідповідача до участі у розгляді даної справи, тому підстави для задоволення позову - відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 №3038-VI (далі також - Закон № 3038-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів

Згідно з частиною першою статті 41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після, зокрема, подання ним повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

У силу вимог частин першої, четвертої та сьомої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

При цьому, правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва.

За змістом частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи провести перебудову може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

У випадках, коли до суду з позовом про знесення самочинного будівництва звертається орган державного архітектурно-будівельного контролю, належить керуватися частиною першою статті 38 Закону № 3038-VI.

Так, аналіз положень частини першої статті 38 Закону № 3038-VI дає змогу дійти висновку, що такою встановлено перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням, зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії: виявлення факту самочинного будівництва об`єкта; визначення такого об`єкта таким, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою; винесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності; встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

У відповідності до частин першої та другої статті 38 Закону № 3038-VI у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Колегія суддів зауважує, що зверненню суб`єкта владних повноважень з адміністративним позовом про зобов`язання знести самочинне будівництво (привести об`єкт до попереднього стану) передує саме наявність вищезазначених обставин.

Водночас, аналіз наведених вище положень частини першої статті 38 Закону №3038-VI у взаємозв`язку з нормами частини першої статті 41 цього ж Закону дає змогу дійти висновку, що в разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, орган державного архітектурно-будівельного контролю уповноважений видати припис про усунення порушень. Цей припис є обов`язковою передумовою для можливості контролюючого органу звернутися до суду на підставі частини першої статті 38 цього Закону у зв`язку з його невиконанням.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 320/5528/18.

Цією нормою встановлено лише два способи усунення порушень у разі істотного відхилення від проекту, а саме: проведення перебудови або приведення об`єкта до попереднього стану.

Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.

Водночас, визначальним та достатнім є встановлення у сукупності та послідовності фактів здійснення відповідачем будівництва без документів, що дають право на це, у тому числі без належно затвердженого проекту та невиконання вимоги зобов`язального припису, яким вимагалось усунути виявлені порушення.

Спори за позовами органів державного будівельного контролю про знесення самочинного будівництва неодноразово були предметом розгляду у Верховному Суді.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.01.2020 у справі №822/2149/18 сформував ряд ключових правових висновків щодо цієї категорії справ:

1) можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки;

2) в інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (а) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (б) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (в) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).

У такому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови.

Таким чином, у постанові від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18 Верховний Суд сформував правовий висновок про те, що обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає лише у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи. В усіх інших випадках знесенню передує встановлення можливості перебудови об`єкта будівництва.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 320/5880/18 та від 07.10.2020 у справі № 640/183/19.

Колегія суддів звертає увагу на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Як свідчать матеріали справи, приписом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12 червня 2018 року зобов`язано ОСОБА_2 з 12 червня 2018 року зупинити експлуатацію об`єкта будівництва, розташованого на за адресою: АДРЕСА_3 , який експлуатується у якості перукарні без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку до усунення порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності.

У подальшому, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 листопада 2019 року у справі №640/10429/19 задоволено позов ОСОБА_1 до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та, зокрема, зобов`язано Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити певні дії, а саме виконати вимоги норми частини першої статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та подати позов до суду до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого об`єкта за адресою: АДРЕСА_3 та компенсацію витрат пов`язаних з таким знесенням.

Тобто, підставою для звернення позивача до суду з цим позовом було встановлення суб`єктом владних повноважень під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил факту самочинного будівництва об`єкта під час виконання будівельних робіт, який експлуатується у якості перукарні без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку.

У даному випадку, відповідач здійснила самочинне будівництво об`єкта, та не виконує припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, протягом встановленого органом державного архітектурно-будівельного контролю строку, та відповідним рішенням суду у справі №640/10429/19 зобов`язано Департамент подати позов до суду, що і стало причиною звернення до суду з таким позовом.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно відзначено, що згідно наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_2 на об`єкт за адресою: АДРЕСА_3 припинено 07 серпня 2018 року у зв`язку із відчуженням зазначеного об`єкту нерухомого майна.

Тобто, на момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 вже не була власником спірного нерухомого майна.

При цьому, з наявних матеріалів справи неможливо встановити нового власника зазначеного об`єкта нерухомого майна, що унеможливлює вирішення питання про заміну відповідача та/або залучення співвідповідача до участі у розгляді даної справи.

Посилання ОСОБА_1 на інформацію з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19 квітня 2021 року колегія суддів оцінює критично, так як

вказаний витяг підтверджує лише факт реєстрації права власності 28.02.2011, 07.10.2011 та 10.10.2011 за відповідачем об`єктів нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , та не містить жодної інформації щодо зміни права власності на такі об`єкти.

У даному випадку, колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23.06.2020 по справі № 680/214/16-ц та від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає.

Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

З урахуванням наведеного, оскільки відповідач - ОСОБА_2 з 07 серпня 2018 року не є власником об`єкта за адресою: АДРЕСА_3, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційних скарг не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук