Справа № 451/1585/20
Суддя: Семенишин О. З.
Дата ухвалення: 2021-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

05 жовтня 2021 рокуСправа №451/1585/20
Провадження № 2-а/451/13/21

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Табен Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Радехові адміністративну справу №451/1585/20 за позовом ОСОБА_1 до Садига Юрія Андрійовича, поліцейського інспектора поліції 2 роти, 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серія ДПО18 №974503 від 25.09.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі подана в порядку ст. 286 КАС України,-

в с т а н о в и в:

05 жовтня 2020 року представник позивача Фрей А.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Садига Юрія Андрійовича, поліцейського інспектора поліції 2 роти, 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови серія ДПО18 №974503 від 25.09.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі подана в порядку ст. 286 КАС України.

В позовній заяві зазначає, що постановою серії ДПО18 №974503 від 25.09.2020 року, складеною поліцейським Садига Юрієм Васильовичем, лейтенантом поліції 2 роти, 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за ч. 1 ст.122 та ч. 1 ст.126 КУпАП за те, що 25.09.2020 року о 09 год. 20 хв. в м. Львів, вул. Коперника, 20, керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo SF 69Y, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку (стоянку) ТЗ в 20 метрах до знаку 3.34 та не пред`явив поліс ОСЦПВ власників наземних ТЗ, чим порушив п. 8.4 (підпункт в копії отриманої постанови написаний нерозбірливо) та 2.1 ґ ПДР України. Вважає, що постанова про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною з наступних підстав.

Розділом 15. Зупинка і стоянка «Правил дорожнього руху» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. №1306 не передбачено будь- які обмеження щодо зупинки ТЗ перед знаком 3.34 («Зупинку заборонено»), крім випадків коли транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки (п. 15.9. з ПДР). Вказаний відповідачем в постанові п. 8.4 (підпункт в копії постанови написаний нерозбірливо) визначає лише існуючі дорожні знаки та їх групи, а тому жодного відношення до порушення не має. Позивач який здійснив зупинку в належному місці згідно п.15.1. та 15.2. ПДР, заперечував факт порушення ним ПДР та надавав відповідні пояснення, при цьому відповідач при розгляді адміністративної справи не прийняв їх до уваги, чим суттєво порушив його права та не дав йому можливості скористатися його правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі.

Крім цього безпосередньо на місці зупинки автомобіля позивача вимірювання відстаней технічними приладами не проводилось. Інспектор не зазначив, яким чином він визначив відстань до вказаного знаку: чи це вимірювалось кроками, чи лінійкою, чи рулеткою, штангенциркулем, лазерним дальноміром, чи «на око». Вимірювання не проводилось. Отже, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Таким чином, на думку позивача відповідач не виконав вимоги закону щодо збирання доказів, фіксування доказами адміністративного правопорушення, доведення складу та події адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами передбаченого ч.1 ст. 122КУпАП, що є прямим порушенням ст. 7 КУпАП.

Розуміючи безпідставність притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідач почав вимагати від нього пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Оскільки позивач не вважав себе винним у скоєнні адміністративного правопорушення, тому його не пред`явив, заявивши що покаже його лише у випадку складання постанови, при цьому пояснивши, що поліс ОСЦПВ пред`являється лише при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та при складанні протоколу. Під час складання протоколу позивач пред`явив відповідачу Поліс № ЕР. 108518023 від 26.10.2019р. (строк дії до 25.10.2020р.), попросивши зафіксувати цей факт на нагрудну відеокамеру відповідача.

За наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відповідачем було винесено постанову серії ДПО18 №974503 від 25.09.2020р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. 00 коп.

Позивач вважає постанову такою, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки відповідач при винесенні постанови не керувався жодними допустимими та належними доказами, які б підтверджували його вину у вчиненні правопорушення, заперечує проти фактів зазначених при винесенні постанови, а також через відсутність складу адміністративного правопорушення, відсутності вимірювання відстаней технічними приладами та грубого порушення норм КУпАП.

Просить суд: скасувати постанову поліцейського Садиги Юрія Васильовича, лейтенанта поліції 2 роти, 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, серія ДПО18 №974503 від 25.09.2020 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Львівській області (місцезнаходження 79007, м. Львів, пл. Григоренка, буд. З, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати понесені позивачем (а.с.4-8).

В судовому засіданні 30 серпня 2021 року за клопотанням представника позивача замінено відповідача у справі Головне управління Національної поліції у Львівській області на належного відповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (а.с.43-44).

Позивач в судове засідання не з`явився.

Представник позивача в судове засідання не зявився подав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити (а.с.50).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час розгляду судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Проте від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує та просить позовну заяву залишити без задоволення. Також представник відповідача вважає, що позивач пропустив десятиденний строк для оскарження постанови (а.с.27-32).

Окрім цього, представник відповідача подав до суду клопотання, в якому виклав свою позицію щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Так, із заявленою сумою витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень, представник відповідача не погоджується та просить повністю відмовити в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу (а.с.34-39).

Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час розгляду судового засідання були повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не надходив (а.с.49).

Із врахуванням наведеного, на підставі ст.205 та ч.4 ст.229 КАС України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.

Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд встановив, що 25 вересня 2020 року поліцейським Садига Юрієм Васильовичем, лейтенантом поліції 2 роти, 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції винесено постанову серії ДПО18 №974503 від 25.09.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 та ч. 1 ст.126 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень (а.с.11).

Так, в постанові серії ДПО18 №974503 від 25.09.2020 року, зазначається, що 25.09.2020 року о 09 год. 20 хв. в м. Львів, вул. Коперника, 20, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Chevrolet Aveo SF 69Y, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку (стоянку) ТЗ в 20 метрах до знаку 3.34 та не пред`явив поліс ОСЦПВ власників наземних ТЗ, чим порушив п. 8.4 (підпункт в копії отриманої постанови написаний нерозбірливо) та 2.1 ґ ПДР України.

Позовна заява подана до суду 5 жовтня 2020 року, а отже в строк, визначений ст.289 КУпАП. Відтак, зауваження представника відповідача щодо пропущення позивачем строку для звернення до суду з позовом є безпідставними.

Відповідно до ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пунктів 15.1-15.3 ПДР зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі. За відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху). У населених пунктах зупинка і стоянка транспортних засобів дозволяються на лівому боці дороги, що має по одній смузі для руху в кожному напрямку (без трамвайних колій посередині) і не розділена розміткою 1.1, а також на лівому боці дороги з одностороннім рухом.

Положеннями п.15.10 «Д» ПДР України регламентовано, що стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Пункт 8.4 Правил дорожнього руху визначає, що дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

В розділі 33 Правил дорожнього руху «Дорожні знаки» передбачено, що дорожній знак 3.34 "Зупинку заборонено» позначає, що забороняються зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34-3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

При цьому зона дії знаків може бути зменшена для знаків 3.34-3.37 - табличкою 7.2.2 на початку зони дії, а також установленням у кінці їх зони дії дублюючих знаків 3.34-3.37 з табличкою 7.2.3.

Частина 1 статті 126 КУпАП регламентує, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також пункт 2.1.ґ Правил дорожнього руху регламентує, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, окрім іншого, чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

При цьому, статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до частини 21.2 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень Правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Так, в постанові поліцейського Управління патрульної поліції у Львівській області, сержанта поліції Садиги Юрія Андрійовича, серії ДПО18 №974503 від 25.09.2020 року не зазначено жодних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також доказів, які б доводили наявність складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП.

Окрім цього, позивач долучив до матеріалів справи копію Полісу №ЕР. 108518023 від 26.10.2019р. (строк дії до 25.10.2020р.), з якого вбачається, що в період складання протоколу про адміністративне правопорушення транспортний засіб позивача Chevrolet Aveo SF 69Y, номерний знак НОМЕР_1 був застрахований (а.с.12).

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував порушення позивачем вимог ч.1 ст. 122 КУпАП та порушення ч.1 ст.126 КУпАП.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

В рекомендації №R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, а відтак в розумінні п.3 ч.3 ст.286 КАС України постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності слід скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Як вбачається з позовної заяви представник позивача просить вирішити питання про розподіл судових витрат, та до таких витрат відносить: витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 420,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 1500 гривень (а.с.2-6).

За змістом статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, окрім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевказане, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 1500 гривень представником позивача долучено до матеріалів справи наступні документи: копію договору №2/3009 про надання правової допомоги від 30 вересня 2020 року; копію акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №224 від 02 жовтня 2020 року; копію звіту про виконану роботу до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) №224 від 02 жовтня 2020 року до договору №2/3009 від 30.09.2020 року; копію квитанції №0.0..1 від 02.10.2020 на суму 1500 гривень; копією ордера на надання правничої (правової) допомоги (а.с.13-16,17,18,19,20).

За наявності доказів здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд має можливість здійснити розподіл судових витрат в цій частині, відтак є підстави для задоволення вимоги про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Керуючись статтями 9, 72, 77,132,139,205,229,241,286 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову поліцейського Садиги Юрія Васильовича, лейтенанта поліції 2 роти, 3 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, серія ДПО18 №974503 від 25.09.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 гривень скасувати.

Провадження у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (79053, місто Львів, вул. Перфецького, будинок 19, ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції (79053, місто Львів, вул. Перфецького, будинок 19, ) в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителя АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання через Радехівський районний суд Львівської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

ГоловуючийСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене в нарадчій кімнаті 5 жовтня 2021 року.