Справа № 320/5789/20
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2021 року м. Київ № 320/5789/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними і скасування рішень зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
до суду звернувся ОСОБА_1 (код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації (код: 03193459, адреса: 01196, м. Київ, пл. Лесі Українки 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код: 22933548, адреса: 04071, м. Київ, вул. Ярославська, 40), в якому просить суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову:

- визнати протиправним та скасувати рішення заступника начальника Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №5229/05, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку;

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, оформлене у протоколі №8-19 від 03.07.2019, яким відмовлено ОСОБА_1 у підтвердженні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, визнано посвідчення таким, що видано безпідставно та вилучено посвідчення потерпілого категорія 2 серія НОМЕР_2 від 01.09.1993 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років, починаючи з дня звернення позивача з відповідною заявою до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, тобто - з 20 квітня 2018 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що за твердженням позивача йому було безпідставно відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, а також відмовлено у підтвердженні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, незважаючи на наявність відомостей, що у період з 18.07.1986 по 16.10.1986 позивач проходив військову службу як водій-дозиметрист у військовій частині НОМЕР_3 (Литва), місцем дислокації якої було с. Буда-Варовичі.

Ухвалою суду від 06.10.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та запропоновано відповідачам протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву.

17.11.2020 до суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у якому його представник вказав на те, що згідно відповідних матеріалів справи позивач не працював у зоні відчуження у період з моменту аварії на ЧАЕС до 1 липня 1986 року, незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, як того вимагають положення частини 1 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас, в трудовій книжці позивача є запис, що він працював на посаді водія радгоспу «Хабне» Поліського району Київської області, ділянка с. Буда-Варовичі, з 23.09.1987 року по 20.05.1994 року, а відповідно до Додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 «Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» - с. Буда-Варовичі не включено в перелік населених пунктів зони відчуження. Відтак, позивач не відноситься до осіб (учасників ліквідації), які мають право на пенсію відповідно до частини 1 статті 55 згаданого вище Закону.

Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації протягом встановленого в ухвалі від 06.10.2020 строку та, зокрема, станом на час складення даного рішення не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву.

Крім цього, жодного разу Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації не виконав вимог ухвал суду про витребування додаткових доказів по справі.

Протокольною ухвалою від 19.04.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

Учасники процесу, що були повідомлені своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явились. При цьому, матеріали справи містять клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності у письмовому провадженні.

Відтак, подальший розгляд справи суд ухвалив завершити в порядку письмового провадження.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач звернувся до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (на даний час Головне управління Пенсійного фонду у Київській області) з заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

До заяви позивачем додано посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 категорії серія НОМЕР_2 , трудову книжку, довідки №С-33 від 08.05.2018, №01-30/110 від 08.05.2018.

Рішенням заступника начальника Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №5229/05 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії із зниженням віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з невідповідністю посвідчення категорії 2 громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття рішення про відселення документам пенсійної справи.

Зі змісту рішення вбачається, що Переяслав-Хмельницьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області зроблено запит до Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації щодо підстав видачі посвідчення потерпілого від аварії ЧАЕС категорія 2 серія НОМЕР_2 від 01.09.1993 та лист з додатковими документами №3284/02 від 15.05.2018 щодо подальшого розгляду питання про підтвердження статусу громадянина, який постійно поживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 категорії.

Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації надіслав відповідь №1356/02-52 від 29.05.2018, в якій повідомив про те, що питання правомірності видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи 2 категорії потребує додаткового вивчення, в зв`язку з чим направлені додаткові запити.

Крім того, в рішенні Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №5229/05 зазначено, що за даними трудової книжки та довідки з комунальної установи «Трудовий архів Переяслав-Хмельницького району» ОСОБА_1 працював в хмелерадгоспі «Хабне» відділку с. Буда-Варовичі, Поліського району, Київської області з 23.09.1987 по 20.05.1994. Відповідно до наданих документів ОСОБА_1 на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не працював з моменту аварії. Виходячи з викладеного, пенсійний орган дійшов висновку, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорія 2 серія НОМЕР_2 від 01.09.1993, видане Київською облдержадміністрацією на ім`я ОСОБА_1 не відповідає нормам чинного законодавства, тому підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відсутні.

В свою чергу, Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у зв`язку з вищевказаним зверненням Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на засіданні комісії Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян прийнято протокольне рішення (протокол №8-19 від 03.07.2019) про відмову ОСОБА_1 у підтвердженні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2.

Також вказано, що не підтверджено у безумовному порядку факт проживання (реєстрації) на. території зони безумовного (обов`язкового) відселення. Вирішено визнати довідку про період проживання в с. Буда-Варовичі Поліського району, видану Київською облдержадміністрацією №13875 від 23.06.1993 не дійсною. Визнати посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 виданим безпідставно. Безпідставно видане посвідчення підлягає вилученню.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Так, при вирішенні спору суд виходить з наступного.

Щодо правомірності рішення заступника начальника Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №5229/05, яким позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку

Статтею 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Відповідно до частини 1 статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу (категорії осіб, які постраждали - зменшення віку):

1. Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: - які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів - 10 років;

- які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - 8 років

- які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році - 5 років.

2. Потерпілі від Чорнобильської катастрофи:

- евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році - 10 років;

- евакуйовані з інших територій зони відчуження у 1986 році - 8 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років 4 роки*

та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років 3 роки*

та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років;

- особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що виконувалися за урядовими завданнями - 2 роки;

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Як було зазначено вище для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку позивачем до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області разом із заявою було додано: посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 категорії серія НОМЕР_2 , трудову книжку, довідки №С-33 від 08.05.2018, №01-30/110 від 08.05.2018.

Так, згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 , зокрема під п/н 8-9 зазначено: 10.11.1982 - 20.12.1984 - «Служба в рядах в Советсткой Армии», Военторг -230, №п/п 14: 02.01.1986 «Переведен шофером II класса в транспортную группу», №п/п 15: 01.10.1987 «Уволен по собственному желанию в связи с переездом к новому месту жительства . - ст. 40 КЗот Лит. ССР»; Хмелесовхоз «Хабне»№п/п 16 23.09.1987 «Принят водителем уч. Б.Варовичи», №п/п 17: 11.07.1994 «Уволен с работы в связи с переселением в другое место жительства с территории радиоактивного загрязнения последствии аварии на Чернобыльской АЭС. Согласно постановления Совета Министров УССР».

За змістом Архівної довідки Поліської районної державної адміністрації Київської області від 08.05.2018 №01-30/110 в погосподарських книгах, які зберігаються в документах архівного фонду «Буда-Варовицька сільська рада Поліського району Київської області» є відомості про те, що ОСОБА_1 , 1964 р.н., проживав в с. Буда-Варовичі Поліського району Київської області в період з 01 січня 1991 року по 10 листопада 1992 року. Додатково повідомлено, що ОСОБА_1 , 1964 р.н., значиться в погосподарській книзі №3 Буда-Варовицької сульської ради за 1986-1990 роки в господарстві №242. Проте, в даній погосподарській книзі не зазначена дата прибуття ОСОБА_1 в с. Буда-Варовичі Поліського району.

За змістом довідки Іванківського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Київській області від 08.05.2018 №С-33, згідно записів в домовій книзі Буда-Варовицької сільської ради Поліського району Київської області, яка зберігається в архіві Іванківського РС УДМС України в Київській області, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Клайпеда Литва, був прописаний за адресою: с. Буда - Варовичі Поліського району Київської області з 23.09.1987 р., коли і куди вибув, відомості відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що на звернення позивача із заявою до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, останнє листом від 15.05.2018 №3284/02 надіслало запит до Департаменту соціального захисту Київської ОДА, в якому просило повідомити на підставі яких документів видане посвідчення громадянина, який постійно проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення 2 категорії серії НОМЕР_2 , яке видане 01.09.1993 р. на ім`я ОСОБА_1 та надати копії цих документів.

У відповідь Департамент соціального захисту Київської ОДА листом від 29.05.2018 №1356/02-52 повідомив про необхідність додаткового вивчення документів.

Також Переяслав-Хмельницьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області було направлено у квітні 2018 року лист за №2767/02, адресованого Керівнику Клайпедського уездного архіву, про надіслання довідки про роботу ОСОБА_1 , 1964 р.н., на Клайпедському автотранспортному підприємстві №1 за період з 30.07.1982 по 01.11.1982 і довідку по реорганізацію даного підприємства.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як встановлено судом підставою для прийняття відповідачем рішення про відмову у призначені позивачеві пенсії зі зниженням пенсійного віку було твердження пенсійного органу про те, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2 видане ОСОБА_1 не відповідає нормам чинного законодавства.

Крім цього, суб`єкт публічного права - пенсійний орган вказав у своєму рішенні на те, що позивач набуде право на отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку за умови надання посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3.

Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами.

Як вже було встановлено судом, відповідно до вимог абз. 1 ч. 1 ст. 55 Закону N 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, про що також зазначено у ст. 26 Закону України від 09 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон N 1058-IV).

Як убачається з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 55 Закону N 796-XII особам, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 01 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, мають право на зменшення пенсійного віку на 10 років.

Згідно зі ст. 65 Закону N 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".

Підпунктом "ґ" п. 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону N 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року N 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону N 796-XII.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм, можна зробити висновок про те, що єдиним документом, що підтверджує статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та надає право користування пільгами, встановленими законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2019 р. справа N 370/2598/16-ц.

Судом встановлено, що як на дату звернення позивача до пенсійного органу так і на дату прийняття ним оскаржуваного рішення позивач мав статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС (категорія 2) і йому видано посвідчення серії НОМЕР_2 , яке було дійсним.

Тобто належність позивача до особи потерпілого від Чорнобильської катастрофи 2 категорії на дату прийняття рішення пенсійним органом про відмову у призначенні пенсії, а саме станом на 19.07.2018 ніким не оспорювалась, а тому позивач мав право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

При цьому суд звертає увагу на правові позиції, що викладені у постановах Верховного Суду від 15 травня 2018 року (справа № 360/869/17, провадження № К/9901/24426/18) та від 24 липня 2018 року (справа № 360/331/17-а, провадження № К/9901/23630/18), від 18 березня 2020 року справа №381/5143/16-а, відповідно до яких втрата відповідного посвідчення і неможливість отримання його дубліката не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, рішення пенсійного органу від 19.07.2018 про відмову у призначені позивачеві пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з тим, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, яке видане ОСОБА_1 , не відповідає нормам чинного законодавства є передчасним, необґрунтованим та таким, що прийняте на підставі припущень суб`єкта публічного права, що є неприпустимим, а відтак протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, оформлене у протоколі №8-19 від 03.07.2019, яким відмовлено ОСОБА_1 у підтвердженні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, визнано посвідчення таким, що видано безпідставно та вилучено посвідчення потерпілого категорія 2 серія НОМЕР_2 від 01.09.1993 року, суд зазначає таке.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи було врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 (далі - Порядок №51 в редакції, чинній на момент видачі позивачу посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Відповідно до пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Порядку №51 передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

Інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Аналогічного змісту норми наведені й у Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (чинна з 25.07.2018, далі - Порядок № 551).
Так, відповідно до пункту 11 Порядку № 551, посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії).

У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

Пунктом 1 Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17.05.2006 №187 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.05.2006 за №626/12500, визначено, що Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Комісія) - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України (далі - Мінпраці України) для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.

Підпунктом 3.2 пункту 3, підпунктом 4.2 пункту 4, підпунктами 5.1, 5.3 та 5.4 пункту 5 вказаного Положення передбачено, що одним із завдань Комісії є перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (із змінами). Рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно. Рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії. Комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Рішення Комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Аналогічного змісту норми визначено і у Положенні про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства соціальної політики України 26.12.2018 №1945 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.01.2019 року за №52/33023.

Відповідно до витягу з протоколу №8-19 від 03.07.2019, комісія Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи дійшла висновку про безпідставну видачу посвідчення, у зв`язку з не підтвердженням у безумовному порядку факт проживання (реєстрації) на території зони безумовного (обов`язкового) відселення. Визнано довідку про період проживання в с. Буда-Варовичі Поліського району, видану Київською облдержадміністрацією № 13875 від 23.06.1993 не дійсною.

Слід зазначити, що адміністративний суд у разі потреби має право витребувати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, із додержанням вимог щодо якості закону (доступності, передбачуваності, чіткого визначення меж дискреційних повноважень) відповідно до рішень у справах "Vogt v. Germany" (§ 48), "Ґроппера радіо АГ" та інші проти Швейцарії" (§ 68), "Реквеньї проти Угорщини" (§ 34) тощо.

З метою з`ясування обставин, що слугували підставами для прийняття оскаржуваного рішення та забезпечення повного та об`єктивного розгляду справи судом неодноразово письмовими ухвалами витребовувались від Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації документи та матеріали на підставі яких ОСОБА_1 було відмовлено у підтвердженні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії ІІ та визнано посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії ІІ таким, що видано безпідставно.

Однак жодного разу Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації вимоги ухвал суду не виконав, правом на подання відзиву не скористався.

Спираючись на принцип змагальності, неподання суб`єктом владних повноважень без поважних причин відзиву на позов (стаття 159, стаття 162 Кодексу адміністративного судочинства України) може кваліфікуватися судом як визнання позову з урахуванням положень статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, практики Європейського суду з прав людини (§ 63 рішення у справі "Ruiz-Mateos проти Іспанії", § 42 рішення у справі "Кєроярві проти Фінляндії", § 31 рішення у справі "Лобо Мачадо проти Португалії", § 24 рішення у справі "Нідерост-Губер проти Швейцарії", §§ 23, 33 рішення у справі "Фермьойлєн проти Бельгії").

Відтак суд констатує, що у межах даного провадження, Департаментом соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, як відповідачем по справі, не надано суду жодного документу на підставі яких та/або за відсутності яких ним прийнято рішення про не підтвердження статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії ІІ ОСОБА_1 .

Крім цього і саме рішення не містить в собі інформації щодо того, які документи досліджувались комісією, які із них містили недоліки чи неточності, а які за умови обов`язкової їх наявності, біли відсутні.

Тобто оскаржуване рішення є немотивованим та, як наслідок, протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, суд звертає увагу на інший аспект даної справи.

Так, в серпні 2018 року за №396/02-03 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області на адресу Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області направлено листа, яким повернуто пакет пенсійної справи ОСОБА_1 та повідомлено, що за наданими документами рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зниженням пенсійного віку відповідно до частини 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» прийнято вірно. Зауважено, що згідно статті 14 Закону №796 та за наявними документами пенсійної справи у заявника наявна невідповідність посвідчення потерпілого від чорнобильської катастрофи в частині визначення категорії, адже, визначення категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 2) надаються, зокрема особам, які постійно проживали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення з моменту аварії до прийняття постанови про відселення. Документально підтверджено проживання (робота) ОСОБА_1 на зазначеній території з 23.09.1987 по 11.07.1994. Тобто станом на 01.01.1993 заявник проживав (відпрацював) у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, що є умовою для визначення заявника особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи - категорії 3.

Також, на запит Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 23.04.2018 від Клайпедського автотранспортного підприємства надійшла довідка №35 від 27.08.2018, зареєстрована пенсійним органом 06.09.2018 про трудовий стаж, в якій повідомлено, що ОСОБА_2 1964 р.н. працював водієм на Клайпедському автотранспортному підприємстві №1 з 30.07.1982 року по 01.11.1982 року та додані відповідні накази.

При зверненні до суду ОСОБА_1 до позовної заяви надав копію «Военного билета» НР №2873444, виданого 10.11.1982, на сторінці 25 якого проставлено штамп з надписом, що з 18.07.1986 по 16.10.1986 він приймав участь у роботах по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. - «Вручено удостоверение уч. ликв. на ЧАЭС за А 833670 Полесский райвоенком».

У відповідь на адвокатський запит від 06.08.2019 Галузевий державний архів Міністерства оборони України листом від 20.08.2019 №179/1/12547 повідомив, що документи військової частини НОМЕР_3 на зберігання до архіву не надходили. Місцезнаходження документів частини архіву невідомо.

На адвокатський запит від 30.01.2020 листом від 28.02.2020 №4/10662 «Федеральное государственное казенное учреждение «Центральный архив Министерства обороны Российской Федерации» повідомив, що: «По архивным документам установлено, что ОСОБА_3 , дата рождения не указана, проходил специальные сборы в войсковой части НОМЕР_3 , принимавшей участие в ликвидации последствий катастрофы на Чернобыльськой АЭС, в период с 18 июля 1986 года (приказ №180) по 16 октября 1986 года (приказ №275) в должности «водитель-дозиметрист хозяйственного отделения», в воинском звании «рядовой». Получил суммарную дозу облучения - 11,83 рентген. … Войсковая часть 42216 в указаній период дислоцировалась - д.Буда-Варовичи, Полесский район, Киевская область, УССР».

Дані військового квитка НОМЕР_5 та листа від 28.02.2020 №4/10662 «Федерального государственного казенного учреждения «Центральный архив Министерства обороны Российской Федерации» повністю корелюються між собою та свідчать про те, що позивач з 18.07.1986 по 16.10.1986 приймав участь у роботах по ліквідації наслідків ЧАЕС.

Крім цього, у трудовій книжці позивача НОМЕР_4 є запис про те, що позивач працював на посаді водія радгоспу Хабне на ділянці с. Буда-Варовичі Поліського району з 23.09.1987 по 20.05.1994, що також підтверджується архівною довідкою Поліської районної державної адміністрації Київської області від 08.05.2018 №01-30/110 та довідкою Іванківського районного сектору Управління державної міграційної служби України в Київській області від 08.05.2018 №С-33.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду у Київській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку на 10 років, починаючи з дня звернення позивача з відповідною заявою до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, тобто - з 20 квітня 2018 року суд зазначає таке.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційні повноваження можуть закріплюватися в нормативно-правових актах, проектах нормативно-правових актів такими способами:

1) за допомогою оціночних понять, наприклад: "за наявності поважних причин орган вправі надати …", "у виключних випадках особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може дозволити…", "рішення може бути прийнято, якщо це не суперечить суспільним інтересам…" тощо;

2) шляхом перерахування видів рішень, що приймаються органом (особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), не вказуючи підстав для прийняття того чи іншого рішення або шляхом часткового визначення таких підстав;

3) шляхом надання права органу (особі, уповноваженій на виконання функцій держави або місцевого самоврядування) при виявленні певних обставин (настанні конкретних юридичних фактів) приймати чи не приймати управлінське рішення залежно від власної оцінки цих фактів;

4) за допомогою нормативних приписів, що містять лише окремі елементи гіпотези чи диспозиції правової норми, що не дозволяють зробити однозначний висновок про умови застосування нормативного припису або правові наслідки застосування такого припису.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

Зобов`язання позивача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

У постанові від 05.09.2018 у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

У цій справі з метою захисту порушеного права позивача є такий спосіб захисту порушених прав як зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Таким чином, приймаючи до уваги викладене у сукупності, у тому числі наявні по справі матеріали та встановлені судом обставин, враховуючи положення статей 5, 9 Кодексу адміністративного судочинства України, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за доцільне задовольнити позов частково та вийти за межі позовних вимог і зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 про призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків суду, наведених у даному рішенні.

Відповідно, суд робить висновок про те, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Оскільки на підставі пункту 10 статті частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" позивачем не сплачувався судовий збір за подання до суду даного адміністративного позову - судові витрати до розподілу згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України - відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 19.07.2018 №5229/05.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, оформлене у протоколі №8-19 від 03.07.2019, яким відмовлено ОСОБА_1 у підтвердженні статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 2, визнано посвідчення таким, що видано безпідставно та вилучено посвідчення потерпілого категорія 2 серія НОМЕР_2 від 01.09.1993.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 20.04.2018 про призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку в порядку статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено та підписано: 13.10.2021.

Суддя Панченко Н.Д.