Справа № 160/2731/21
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 160/2731/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (), яке є правонаступником Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ()

на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.)

в адміністративній справі №160/2731/21 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ( ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 23 лютого 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ( ), в якому просив:

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5915 50/65У від 12.02.2020 року видану головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області , про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 грошових коштів в сумі 29289,44 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року задоволено:

- визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 року №Ф-5915 50/65, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 29 289,44 грн.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908грн (а.с. 75-78).

Водночас, у позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу та за подання заяви про забезпечення позову.

12.05.2021 року на електронну адресу суду від представника позивача та 17.05.2021 року через канцелярію суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі №160/2731/21, у якому позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7 000грн. - витрат на надання правничої допомоги та 681грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що судом при прийнятті рішення по справі не вирішено питання про стягнення з відповідача, зокрема, витрат на надання правничої допомоги та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. Крім того, на час подання даної заяви позивач та його представник копії рішення від 27 квітня 2021 року не отримували та про існування рішення дізнались 08.05.2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року:

- заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі №160/2731/21 задоволено;

- стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 7 000грн - витрат на надання правничої допомоги та 681грн. судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. Стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн., суд першої інстанції, досліджуючи на підставі наданих заявником доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, та значенню справи, при визначенні суми компенсації таких витрат - виходив з того, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є співмірними по відношенню до складності справи, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Не погодившись з додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 травня 2021 року, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області () подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вказує, що порушено ст.79 КАС України щодо подання доказів стосовно витрат на правничу допомогу зазначену в заяві про стягнення судових витрат, яка надійшла до суду після того, як було винесено судом першої інстанції рішення по суті спору. Зазначає, що сума, стягнена додатковим рішенням до відшкодування у розмірі 7000 грн. є надмірною, та позивач не довів належними доказами сплату гонорару у відповідних платіжних дорученнях з відміткою банку.

Разом з апеляційною скаргою Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області () подало клопотання про заміну сторони правонаступником. Просить здійснити процесуальне правонаступництво та замінити відповідача Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області () на Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області ().

Досліджуючи заяву про заміну позивача правонаступником, суд апеляційної інстанції знайшов її обґрунтованою та здійснив процесуальне правонаступництво, замінивши (позивача) Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області () правонаступником: Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області ().

В частині стягнення судових витрат зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 681грн. додаткове рішення не оскаржується.

До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до ст. 311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу у цій справі були надані адвокатські послуги в розмірі 7 000 грн., на підтвердження чого надані:

- договір про надання юридичних послуг (правової допомоги) № 67-20 від 30.12.2020 року,

- акт виконаних робіт від 11.05.2021 року до договору на надання правової допомоги (адвокатських послуг) № 67-20 від 30.12.2020 року,

- додаткова угода від 16.02.2021 року до договору № 67-20 від 30.12.2020 року,

- ордер адвоката, свідоцтво на зайняття адвокатською діяльністю,

- квитанція до прибуткового касового ордера № 22 від 11.05.2021 року,

- квитанція про сплату заяви про забезпечення позову від 19.02.2021 року №МР_АВ210589TON.18037272.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», норми Цивільного кодексу України, КАС України.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 ст.134 КАС України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, розмір витрат на правову допомогу має відповідати складності справи; часу, що витрачений адвокатом; обсягу надання послуг; ціні позову або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000грн. (а.с. 110-111), однак, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком, виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. є співмірною та відповідає принципу розумності.

Водночас, відповідач вважає, що сума судових витрат на правничу допомогу в такому розмірі є зависокою та неспівмірною для даної справи.

Надаючи оцінку правовідносинам між позивачем та відповідачем щодо розподілу судових витрат, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

До правової допомоги належать:

- консультації та роз`яснення з правових питань;

- складання заяв, скарг та інших документів правового характеру;

- представництво тощо.

Водночас, Конституційний Суд України в Рішенні від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 зазначив, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач надає докази сплати його витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, суд в силу ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) з урахуванням співмірності витрат, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку співмірності розміру витрат на правову допомогу, зазначає, що справа про оскарження рішення відповідача (№Ф-5915 50/65 від 12.02.2020), є справою незначної складності, що розглядається у спрощеному порядку без виклику сторін та без проведення судового засідання (т.т. за наявними у справі матеріалами), про що зазначено в ухвалі від 26.02.2021 (а.с. 47).

Виходячи з зазначеного, відсутні підстави вважати, що позивачем (представником) було витрачено значну кількість часу щодо даної справи.

Водночас, практика розгляду подібних справ, що сформована Верховним Судом та судами апеляційної інстанції надає можливість для значного скорочення часу при складанні/підготовці позовних заяв з подібних категорій справ.

Матеріалами справи підтверджується, що метою отримання професійної правничої допомоги позивачем було укладено договір про надання професійної правничої допомоги №67-20 від 30.12.2020 року між адвокатом Редько С.М.(адвокат) та Бондаренко Є.М.(клієнт).

Відповідно до п. 1.1. означеного договору клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу (адвокатські послуги).

Пунктами 3.1-3.4 клієнт зобов`язується:

- своєчасно повідомляти адвоката про необхідність у отриманні його послуг;

- своєчасно забезпечувати адвоката всім необхідним для виконання даних йому доручень, передбачених даним договором, у тому числі документами в потрібній кількості примірників;

- оплачувати витрати адвоката, понесені останнім або його представником у зв`язку із виконанням доручень клієнта (поїздки, відрядження, оплати судового збору та інші витрати);

- своєчасно та у повному обсязі оплачувати послуги адвоката.

16.02.2021 року між адвокатом Редько С.М. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду, де відповідно до п. 2 додаткової угоди зазначено, що сторони домовились п. 4.1 договору в наступній редакції: «Сторони за цим договором домовились, що послуги адвоката надаються клієнту з розрахунку: 7000 гривень, які повинні бути оплачені клієнтом у строк протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з часу набрання законної сили відповідного рішення суду у справі про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-5915-50/65У від 12.02.2020р. видану головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, ».

Згідно з актом від 11.05.2021 року виконаних робіт надано позивачу наступні послуги (а.с.88):

1. Консультація правового характеру, постановка Клієнтом завдань до виконання, дослідження Клієнтом завдань; вивчення правової природи спірних правовідносин, наявних доказів, витребування необхідних доказів від Клієнта; дослідження чинної судової практики по спірним правовідносини 1 год.;

2. Складання процесуального документа позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ДПС України у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) 6 аркушів;

3. Складання процесуального документа заяви про забезпечення позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ДПС України у Дніпропетровській області 3 аркуші;

4. Складання процесуального документа відповіді на відзив ГУ ДПС у Дніпропетровській області у справі №160/7376/20 4 аркуші.

Всього: надано правову допомогу, яка складає в собі: видання консультацій, дослідження спірних правовідносин, наданих доказів; складання та подання процесуальних документів 1 година, 13 аркушів.

Матеріали справи містять:

- квитанцію до прибуткового касового ордера № 22 від 11.05.2021 року,

- квитанцію про сплату заяви про забезпечення позову №МР_АВ210589TON.18037272 від 19.02.2021 року.

Стосовно посилань відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач не довів належними доказами сплату гонорару у відповідних платіжних дорученнях з відміткою банку, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні.

В силу статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»:

- адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом (п. 1);

- адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (п.2).

При цьому, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форми та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату.

Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пункту 1 Розділу 1 Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року №13 положення розроблено відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Цим Положенням №13 визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб`єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, ресторанного господарства та послуг, а також комерційними агентами банків та небанківськими фінансовими установами при прийманні готівки для подальшого її переказу з використанням програмно-технічних комплексів самообслуговування (далі - ПТКС), за винятком ПТКС, що дають змогу користувачеві здійснювати виключно операції з отримання коштів, та розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності, органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності, фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, фізичними особами визначає Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148.

Тобто, аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає підстави для висновку, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що, предметом дослідження в цьому випадку є обсяг фактично виконаних адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, вказаних у розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу, а не облік отриманого адвокатом доходу та його оподаткування.

З огляду на викладене, а також те, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.

Дані висновки узгоджуються з практикою Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.04.2020 по справі №727/4597/19.

Відтак, квитанція до прибуткового касового ордера № 22 від 11.05.2021 року, квитанція про сплату заяви про забезпечення позову від 19.02.2021 року № МР_АВ210589TON.18037272 є доказами оплати позивачем правових послуг адвоката.

Водночас, в силу ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи встановлюється судом на підставі доказів, поданих сторонами та з урахуванням обґрунтованості витрат та пропорційності до предмета спору (п.1,2 ч. 9 ст. 139 КАС України), а також з урахуванням співмірності, складності справи, витраченого часу, обсягом послуг, ціни позову (ч.5 ст. 134 КАС України).

Колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку доказам, щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн., бере до уваги, що правничі послуги в такому розмірі не містять обґрунтувань вказаної суми з урахуванням складності справи, витраченого часу, ціни позову, співмірності вказаної суми наданим послугам.

При цьому, такі послуги як дослідження спірних правовідносин є складовою частиною позовної заяви та не можуть нараховуватися окремо; складання процесуальних документів є правовою допомогою, однак слід чітко зазначити, які саме процесуальні документи складено, щоб не допустити повторного стягнення за одні і ті ж послуги, оскільки складання позову відноситься до складання процесуальних документів; водночас, наданих доказів та подання процесуальних документів не є правовою допомогою яка підлягає окремій оплаті, оскільки до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо.

Так, така послуга як «Консультація правового характеру, постановка Клієнтом завдань до виконання, дослідження Клієнтом завдань; вивчення правової природи спірних правовідносин, наявних доказів, витребування необхідних доказів від Клієнта; дослідження чинної судової практики по спірним правовідносини» є складовими частинами формування позовної заяви, тому не можуть бути розгалужені та оплачені окремо.

Тому зазначена сума на правничу допомогу є значно завищеною.

Зокрема, складання позовної заяви як процесуального документа включає в себе консультації правового характеру, постановку Клієнтом завдань до виконання, дослідження Клієнтом завдань; вивчення правової природи спірних правовідносин, наявних доказів, витребування необхідних доказів від Клієнта; дослідження чинної судової практики по спірним правовідносинам.

Щодо надання такої послуги як «складання відповіді на відзив» на 4 аркушах колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що на час розгляду справи обставини справи, правові підстави позову не змінювалися, відповідь на відзив фактично обґрунтована доводами адміністративного позову, текстова редакція відповіді на відзив має незначні відмінності від адміністративного позову.

В силу того, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво, то зазначення таких послуг як вивчення відзиву на позов, та направлення до суду відповіді на відзив не є видом правової/правничої допомоги. При цьому суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідь на відзив є правом, а не обов`язком позивача.

З огляду на викладене, враховуючи, що дана справа відноситься до незначних, фактично наданні адвокатом послуги щодо складання позову та інших процесуальних документів, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що належний розмір правової допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачеві за надання правової допомоги складає 1500 грн.

Таким чином колегія суддів апеляційної інстанції змінює додаткове рішення в частині розміру стягнення судових витрат на надання правничої допомоги та зазначає співмірний розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн.

Оскільки в частині стягнення судових витрат зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 681грн. додаткове рішення не оскаржується, відтак відсутні підстави для його перегляду, тому в іншій частині додаткове рішення залишається без змін.

Керуючись 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (), яке є правонаступником Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () задовольнити частково.

Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року - змінити в частині стягнення судових витрат на надання правничої допомоги, виклавши в наступній редакції.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань головного управління ДПС у Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень).

В іншій частині додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили 30.09.2021 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня її прийняття шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова