Справа № 725/4840/21
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/4840/21

Головуючий у 1-й інстанції: Галичанський О.І.

Суддя-доповідач: Сапальова Т.В.

13 жовтня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Граб Л.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 29 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця та затримання з метою забезпечення його видворення,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2021 року Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Першотравневого районного суду міста Чернівці з адміністративним позовом до громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця та затримання з метою забезпечення його видворення.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 29 липня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що в рішенні про примусове повернення не було вказано дату, до якої відповідач був зобов`язаний покинути територію України. Крім того, апелянт стверджує, що на час затримання з 15.07.2021 по 26.07.2021 у нього була дійсна посвідка на тимчасове проживання, а у зв`язку із затриманням Чернівецьким прикордонним загоном він не мав можливості виконати рішення про примусове повернення. Відповідач також зазначає про те, що суд першої інстанції порушив його право на безоплатну правову допомогу.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.07.2021 року працівниками прикордонної служби було затримано громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , який знаходиться на території України без дозвільних документів, що дають право на знаходження на території України та не виконав рішення про його примусове повернення з території України від 22.07.2021 року.

22.07.2021року начальником відділу адміністративно- юрисдикційної діяльності штабу Чернівецького прикордонного загону А. Довганюком прийнято рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки Лутіс Гхулес за межі України, яким останнього письмово зобов`язавно залишити територію України у термін до 26.07.2021 року.

Відповідно до обліків інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», інформація щодо перетину державного кордону вказаним іноземцем в напрямку «виїзд» відсутня.

Оскільки відповідач не має законних підстав для перебування в Україні, самостійно у чітко визначені терміни рішення про примусове повернення не виконав, територію України не покинув і надалі нелегально знаходиться в Україні, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно перебуває в Україні та є всі обґрунтовані підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, що підтверджується його ухиленням від добровільного виїзду.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначається Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI)

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з ч.3 ст.3 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Ч.1 ст.26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону № 3773-VI контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону № 3773-VI органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Згідно з ч. 1. Розділу ІІІ Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, у разі виявлення підстав, передбачених частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», органи ДМС, органи охорони державного кордону та органи СБУ залежно від обставин виявлення/затримання іноземця невідкладно готують позовну заяву до адміністративного суду.

За змістом ч.1 ст.288 КАС України центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи і підрозділи, органи охорони державного кордону або Служби безпеки України подають до місцевого суду позовні заяви про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України.

Таким чином, іноземець може бути видворений у разі підтвердження однієї з обставин:

- невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення;

- наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

З матеріалів справи встановлено, що 22.07.2021 начальник відділу адміністративно- юрисдикційної діяльності штабу Чернівецького прикордонного загону А. Довганюк прийняв рішення про примусове повернення до країни походження громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки Лутіс Гхулес за межі України, яким відповідача зобов`язано залишити територію України у термін до 26.07.2021 року.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач стверджує, що в рішенні про примусове повернення не було вказано дату, до якої відповідач був зобов`язаний покинути територію України, а дату 26.07.2021 року дописано після скасування його посвідки на тимчасове проживання. При цьому апелянт зазначив, що вказані обставини підтверджуються фотографіями рішення від 22.07.2021 в додатку.

Водночас, згідно з матеріалами справи в додатках до апеляційної скарги фотокопія рішення від 22.07.2021 не значиться, відповідні докази разом з апеляційною скаргою подані не були.

Отже, в цій частині доводи громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Згідно з доводами позовної заяви Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України зазначає про те, що відповідач у встановлений в рішенні від 22.07.2021 строк не виконав рішення про примусове повернення.

Оцінюючи доводи позивача в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.7 Директиви Європарламенту та Ради про загальні стандарти та процедури держав-членів для повернення громадян третіх країн за їх незаконного перебування від 16 грудня 2008 року (далі - Директива) рішення про повернення передбачає належний термін для добровільного від`їзду тривалістю від семи до тридцяти днів, без шкоди виняткам, зазначеним у частинах 2 і 4. Держави-члени у своєму національному законодавстві можуть передбачити, що цей термін надається лише за клопотанням відповідного громадянина третьої країни. У такому разі держави-члени інформують відповідних громадян третіх країн про можливість подачі подібного клопотання.

Ч.2 ст.7 Директиви передбачено, що якщо необхідно, держави-члени продовжують термін для добровільного від`їзду на належний період часу з урахуванням особливих обставин конкретної справи, таких як тривалість перебування, наявність дітей, що навчаються в школі, та наявність інших сімейних й соціальних зв`язків.

Відповідно до ч.3 ст.7 Директиви протягом терміну для добровільного від`їзду можуть накладатися певні обов`язки, покликані перешкодити ризику втечі, такі як обов`язки регулярно з`являтися до органів влади, вносити належну фінансову гарантію, надавати документи або залишатися в певному місці.

Згідно з ч.4 ст.7 Директиви, якщо існує ризик втечі або якщо клопотання про видачу дозволу на законне перебування було відхилено як очевидно необґрунтоване або подане обманним шляхом, або якщо відповідна особа становить небезпеку для громадського порядку, громадської або національної безпеки, держави-члени можуть утриматися від надання терміну для добровільного від`їзду або можуть надавати термін менше семи днів.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що строк для повернення повинен бути достатнім для того, щоб іноземець зміг виконати рішення про примусове повернення. При цьому у разі відсутності обставин, передбачених ч.4 ст.7 Директиви, такий строк повинен бути не менше семи днів.

Водночас, відповідно до рішення від 22.07.2021 громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 зобов`язано залишити територію України у термін до 26.07.2021 року, тобто протягом чотирьох днів (а.с.20).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що у період з 15.07.2021 по 26.07.2021 він був затриманий та не мав можливості виконати рішення про примусове повернення.

Крім того, до позовної заяви Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України долучив лист ТОВ «Літати разом» вих.№1 від 26.07.2021 (а.с.21) згідно з яким станом на 26.07.2021 і до 01.10.2021 не відкритий продаж на авіаквитки сполученням Україна-Алжир.

При цьому позивач не обґрунтовує можливість для відповідача виконати рішення про примусове повернення до 26.07.2021 року та не надає відповідні докази.

З урахуванням вищенаведеного в матеріалах справи відсутні докази про те, що громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення від 22.07.2021 у встановлений строк без поважних причин.

Крім того, позивач не наводить обґрунтованих підстав вважати, що іноземець громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 ухиляється або буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення.

В обґрунтування позовної заяви Чернівецький прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України зазначає про те, що відповідач не має законних підстав для перебування на території України, тому він підлягає примусовому видворенню на підставі ч.3 ст.29 Закону № 3773-VI.

Відповідно до ч.3 ст.29 Закону № 3773-VI іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Матеріалами справи підтверджується, що громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 прийнято відповідно до міжнародного договору про реадмісію 16.07.2021 (а.с.6-8).

Водночас, посвідку відповідача на тимчасове проживання скасовано 26.07.2021, тобто після його прийняття відповідно до міжнародного договору про реадмісію (а.с.23).

Отже, станом на момент прийняття відповідно до міжнародного договору про реадмісію громадянин Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 мав законні підстави для перебування на території України, тому положення ч.3 ст.29 Закону № 3773-VI не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи вищенаведене та встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не обґрунтував та не надав доказів наявності підстав для видворення громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ст.30 Закону № 3773-VI.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для видворення громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 , підстави для задоволення позовних вимог про затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України відсутні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю підтверджуються встановленими у справі обставинами.

Висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим у справі обставинам, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 29 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до Громадянина Алжирської Народної Демократичної Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця та затримання з метою забезпечення його видворення скасувати.

В задоволенні позову Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення відповідно до ч.1 ст.272 КАС України.

Відповідно до ч.4 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Сторчак В. Ю. Граб Л.С.