Справа № 520/6441/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 р. Справа № 520/6441/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/6441/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії з приводу відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та неврахуванні пільгового стажу з 19.09.1983 по 01.08.1998 на посадах, що дають право на призначення цієї пенсії;

- зобов`язати зарахувати до пільгового стажу період роботи з 19.09.1983 по 01.08.1998 на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

- зобов`язати призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з урахуванням пільгового стажу роботи в ВАТ "Харківський дослідний завод технологічного оснащення" з 19.09.1983 по 01.08.1998, за архівними довідками, з моменту звернення - 08.02.2021.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу неприйняття за зверненням ОСОБА_1 від 08.02.2021 рішення в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" про призначення або про відмову у призначенні пенсії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або вислугу років від 16.02.2021 № 38/2-21

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти за зверненням ОСОБА_1 від 08.02.2021 рішення в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" про призначення або про відмову у призначенні пенсії.

В решті позовних вимог залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.02.2021 звернулася до комісії при Головному управлінні з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років (надалі Комісія) із заявою про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням комісії при Головному управлінні від 16.02.2021 № 38/2-21 ОСОБА_1 відмовлено в підтверджені стажу у період з 20.07.1982 по 28.02.1983 за професією слюсар-збиральник в ТИП, з 01.03.1983 по 18.09.1983 учнем полірувальника, з 19.09.1983 по 01.08.1998 за професією гальванік в ТНП.

Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача, звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з часткової їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є, Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який прийнятий на зміну положенням Закону України Про пенсійне забезпечення.

Оскільки Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закон України Про пенсійне забезпечення регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні мають норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як однопредметного та рівносильного акту права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону України Про пенсійне забезпечення підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням дії норм Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно із ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково регламентована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 4.1 розділу IV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно із п. 4.3 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, обов`язок пенсійного органу вирішити звернення громадянина з приводу призначення чи перерахунку пенсії шляхом прийняття окремого письмового рішення виникає лише у разі подання таким громадянином заяви за формою згідно з додатком 2 до Порядку № 22-1.

Подання особою заяви довільної форми не виключає ймовірності вирішення пенсійним органом порушених у зверненні питань в порядку Закону України Про звернення громадян у спосіб надання відповіді у формі листа без прийняття відповідного рішення як-то передбачено ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Колегія суддів враховує висновок викладений в постанові Верховного Суду від 11.06.2019 по справі №206/7230/16-а, де вказано, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого пенсійного органу в установленому порядку.

У спірних правовідносинах заява позивача від 08.02.2021 щодо призначення пенсії оформлено належним чином, проте відповідачем не розглянуто вказану заяву в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та п. 4.1 розділу IV Порядку № 22-1 шляхом прийняття відповідного рішенням.

Таким чином, колегія суддів вважає протиправною бездіяльність, яка виявилась у не розгляді заяви позивача про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Вирішуючи спір суд зауважує, що до 31.12.2003р. правовідносини з приводу призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 та за Списком №2 були регламентовані лише ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

З 11.10.2017 правовідносини з приводу призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 та за Списком №2 були додатково до приписів названої норми (тобто ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення") врегульовані також в статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Згідно із абз. 1 п. 1 ч. 2 ст. 114 названого закону на пільгових умовах пенсія за віком призначається - працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

При цьому, умови набуття права на призначення вищевказаних пенсій, відповідно до ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII були ідентичними, тобто уніфікованими.

Тому, загальними кваліфікуючими ознаками для призначення пенсії за підставою робота по Списку №1 є: 1) досягнення особою віку у 50 років; 2) наявність загального страхового стажу 25 і більше років у чоловіків та 20 і більше років у жінок; 3) наявність спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №1 - 10 років і більше у чоловіків та 7,5 років і більше у жінок; 4) зайнятість протягом повного робочого дня.

Разом з цим, абз. 2 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування запроваджено виключення з правила досягнення особою показника вікового цензу у 50 років відносно жінок, а абз. 3 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - виключення із правила достатності показника цензу загального стажу роботи.

Обставини недостатності повного показника спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №1, але при перевищенні величини у 50% цього показника (тобто 5 і більше років для чоловіків та 3 роки 9 місяців і більше для жінок) зумовлюють у силу абз. 4 п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування можливість застосування величини пенсійного віку, визначеного абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зменшенням: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до абз. 1 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на пільгових умовах пенсія за віком призначається - працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, кваліфікуючими ознаками для призначення пенсії за підставою робота по Списку №2 є: 1) досягнення особою віку у 55 років; 2) наявність загального страхового стажу 30 і більше років у чоловіків та 25 і більше років у жінок; 3) наявність спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №2 12,5 років і більше у чоловіків та 10 років і більше у жінок; 4) зайнятість протягом повного робочого дня.

Разом з тим, абз. 2 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування було запроваджено виключення з правила досягнення особою показника у 55 років відносно жінок, а абз. 3 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування - виключення з правила достатності показника загального стажу роботи.

Обставини недостатності повного показника спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №2, але при перевищенні величини у 50% цього показника (тобто 6 років три місяці і більше для чоловіків та 5 років і більше для жінок) зумовлюють у силу абз. 4 п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування можливість застосування величини пенсійного віку, визначеного абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування із зменшенням: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;

Відповідно до ч. 5 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.

Таким чином, показник спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №1 може бути доданий до показника спеціального страхового стажу трудової діяльності на умовах Списку №2.

Однак, підстав для сумування інших розрахункових величин (параметрів), зокрема, і арифметичного значення зменшення загального показника цензу пенсійного віку, визначеного абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на сумарний показник одночасного зменшення пенсійного віку як на умовах призначення пенсії за Списком №1, так і на умовах призначення пенсії за Списком №2 закон не містить, оскільки, в тексті ч. 5 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування йде мова виключно про взаємне зарахування періодів роботи.

Судовим розглядом встановлено, що у тексті рішення Управління від 16.02.2021 №38/2-21 фактично визнані обставини належності роботи за професією "гальваніка" до пільгових умов призначення пенсії за віком і за Списком №2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956, і за Списком №2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162.

Відповідно до записів у копії трудової книжки серії НОМЕР_1 заявник у період з 19.09.1983 по 01.08.1998 безперервно працював гальваніком у цеху ТНП суб`єкта господарювання з останнім найменуванням ВАТ Харківський дослідний завод технологічного оснащення.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до цього закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, тобто параметрів, арифметичне значення яких обчислюється за нормами ст.ст. 24, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

У розумінні ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Отже, з 01.01.2004 обов`язковими кваліфікуючими умовами для включення періоду трудової діяльності громадянина до страхового стажу є одночасна сукупність таких обставин як: 1) провадження діяльності, котра є об`єктом загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; 2) реальність щомісячної оплати страхових внесків (тобто єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила обчислення стажу роботи громадянина у цілях пенсійного забезпечення визначались, зокрема, ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", ч.1 якої містила положення про те, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При цьому, ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" окреслювались спеціальні випадки включення до стажу роботи періодів іншої діяльності громадянина.

За приписами ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому, правила ведення трудових книжок працівників були затверджені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників (затверджена наказом Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110; далі за текстом Інструкція № 58), а правила підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637; далі Порядок № 637).

Таким чином, до 31.12.2003 страховий стаж громадянина має складатись виключно з проміжків часу ведення трудової діяльності або часу належності до кола осіб, спеціально окреслених ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", підтверджених записами у трудовій книжці або іншими об`єктивними даними за Порядком № 637 та безвідносно до події оплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до правового висновку постанови Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а "Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. 60. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.".

Також колегія суддів враховує правовий висновок постанов Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/10521/19 та від 09.07.2020 у справі №235/7688/16-а, в яких зазначено, що чіткість та однозначність записів трудової книжки найманого працівника, котрі указують на те, що виконувана робота підлягає включенню до спеціального страхового стажу на Списком №1, призводить до відсутності правових підстав для витребування уточнюючих довідок.

Судовим розглядом встановлено, що запис трудової книжки заявника про роботу у період з 19.09.1983 по 01.08.1998 за професією "гальванік" є повним, з явною та очевидною однозначністю підтверджує виконання найманим працівником саме тієї роботи, котра віднесена до Списку №2.

Колегія суддів зазначає, що застосування ч. 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в силу ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII в обов`язковому порядку мають взяті до уваги відповідачем під час прийняття рішення за зверненням заявника від 12.03.2021.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч. 2 ст. 2 КАС України, а у силу ч. 2 ст. 77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

У спірних правовідносинах пенсійним органом була вчинена протиправна бездіяльність з приводу призначення пенсії.

Тому суду у даному конкретному випадку належить керуватись ч. 2 ст.9 КАС України і вийти за межі предмету позову, визнавши реально вчинене адміністративним органом діяння протиправною бездіяльністю.

Однак, у даному конкретному випадку протиправність бездіяльності адміністративного органу не спричиняє автоматичного набуття заявником права на призначення пенсії у конкретному розмірі.

Так, на період відображеної у трудовій книжці роботи заявника за професією "гальванік" (з 19.09.1983 по 01.08.1998) припадає час знаходження найманого працівника у відпустці до догляду за дитиною (Згідно з копією наказу №56-к від травня 1986 року позивач у період з 27.05.1986 по 01.04.1987 знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною віку в один рік. Згідно з копією наказу №40-к від 24.03.1987 позивач в період з 01.04.1987 по 01.10.1987р. знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною віку у півтора роки.).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що вищевказаний проміжок часу не може бути включений до стажу роботи на пільгових умовах у зв`язку із невиконанням працівником трудової функції, тобто через відсутність впливу шкідливих наслідків виробництва на організм людини.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не подано доказів правомірності прийнятого рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або вислугу років від 16.02.2021 №38/2-21.

Разом з цим, судовим розглядом встановлено, що відповідач не забезпечив дотримання ч. 2 ст. 19 Конституції України, оскільки неповно з`ясував обставини, внаслідок чого прийняте рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або вислугу років від 16.02.2021 №38/2-21 не узгоджується з характером, змістом та суттю спірних відносин та їх нормативного регламентування.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або вислугу років від 16.02.2021 №38/2-21.

Щодо вимог позивача стосовно протиправності дій відповідача з приводу відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Процедура подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" додатково деталізована нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до п. 4.3 розділу IV Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що законодавцем передбачений обов`язок відповідача щодо прийняття відповідного рішення.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач не досліджував, не оцінював та не висловлював жодних суджень з приводу юридично значимих факторів обчислення розміру пенсії.

Нереалізація управлінської функції адміністративним органом у даному конкретному випадку не дозволяє суду перебрати на себе виконання повноваження публічної адміністрації.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання відповідача розглянути по суті заяву позивача від 08.02.2021 стосовно призначення пенсії із прийняттям відповідного рішення в порядку ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Посилання позивача в апеляційній скарзі на існуюче рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 770 від 11.02.2020 про відмову в призначенні пенсії та на те, що зобов`язавши відповідача повторно розглянути її заяву про призначення пенсії не є ефективним способом захисту її прав, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки рішення пенсійним органом за заявою ОСОБА_1 від 08.02.2021 не приймалося, а вказані вимоги є формою втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню.

Доводи наведені у апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 229, 238, 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.05.2021 по справі № 520/6441/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич