Справа № 640/1406/20
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/1406/20 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Єгорової Н.М.,

при секретарі Дмитренко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Громадської організації "Екопарк Осокорки" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року у справі за адміністративним позовом Громадської організації "Екопарк Осокорки" до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Контрактбудсервіс", про визнання протиправним рішення, скасування містобудівних умов та обмежень,-

В С Т А Н О В И В :

Громадська організація "Екопарк Осокорки" звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Контрактбудсервіс", про визнання протиправним рішення, скасування містобудівних умов та обмежень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Громадська організація "Екопарк Осокорки" звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити повністю. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

27 вересня 2021 року в судовому засіданні апеляційної інстанції від представника апелянта надійшло клопотання про процесуальне правонаступництво, в якому останній просить замінити Державну архітектурно-будівельну інспекцію України на Державну інспекцію архітектури та містобудування України. Ухвалою суду від 27 вересня 2021 року здійснено процесуальне правонаступництво та замінено відповідача у справі - Державну архітектурно-будівельну інспекцію України на Державну інспекцію архітектури та містобудування України.

11 жовтня 2021 року в судовому засіданні апеляційної інстанції представник Державної інспекції архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ) зазначив про те, що ДІАМ не є правонаступником Державної архітектурно-будівельної інспекції України, оскільки відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Державна архітектурно-будівельна інспекція України знаходиться в стані припинення, внесено рішення щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації, а тому належним відповідачем в даній справі є саме Державна архітектурно-будівельна інспекція України, а не ДІАМ.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року замінено відповідача в даній справі з ДІАМ на Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2005 року №774/3349, нотаріально посвідченого договору оренди земельної ділянки від 05.09.2005 року, укладеного між Київською міською радою (Орендодавець) і ТОВ "Контактбудсервіс" (Орендар), останній набув у користування земельну ділянку, розташовану у ж/м Осокорки-Центральні (1, 2 мікрорайони) у Дарницькому районі м. Києва, площею 90,6379 га, кадастровий номер :96:001:0008, цільове призначення - для забудови об`єктами житлового і соціально-побутового призначення у ж/м (т. 2 а.с. 10-15).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 01.10.2014 року у справі №910/1977/14, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову заступника прокурора м. Києва про визнання незаконним та скасування вищевказаного рішення Київської міської ради та визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок (т. 2 а.с. 21-32).

Департаментом містобудування КМДА видано третій особі містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки 1, 2, 2а мікрорайонів житлового масиву "Осокорки-Центральні" у Дарницькому районі м. Києва від 16.07.2014 року №151/14/12/009-14 (земельна ділянка площею 90,6379 га кадастровий номер :96:001:0008) (т. 1 а.с. 29-38).

У грудні 2019 року позивач звернувся до Департаменту Держархбудінспекції у м. Києві щодо проведення позапланової перевірки правомірності видачі третій особі містобудівних умов та обмежень від 16.07.2014 року №151/14/12/009-14 і скасування цих містобудівних умов та обмежень у порядку державного архітектурно-будівельного нагляду. Зазначав, що містобудівні умови та обмеження видані з порушенням ч. 4 ст. 29 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", адже не відповідають Генеральному плану м. Києва до 2020 року, що встановлено постановами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.04.2019 року у справі №826/16737/18 та від 11.06.2019 року у справі №826/9175/18 (т. 1 а.с. 39-51).

Листом Департаменту Держархбудінспекції у м. Києві від 17.01.2020 року №10/26-18/1101/07 позивачу повідомлено, що за результатами документальної перевірки містобудівних умов та обмежень не виявлено підстав для проведення позапланової перевірки відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2015 №698. Зазначено, що наміри забудови відповідають містобудівній документації на місцевому рівні, зокрема цільовому призначенню земельної ділянки, функціональному призначенню згідно з Генеральним планом м. Києва до 2020 року - частково територія багатоповерхової забудови, територія громадських будівель і споруд, територія зелених насаджень загального користування та територія водоймищ, детальному плану території району Осокорки у Дарницькому районі - територія віднесена до території житлової багатоповерхової забудови, громадських будівель і споруд, рекреаційна забудова, територія водоймищ та територія зелених насаджень загального користування (т. 1 а.с. 52, 53).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», який спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.

Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.

Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону.

Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Пунктом 1 частини першої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Відповідно до п. 2.1 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року №109 (далі - Порядок надання містобудівних умов та обмежень) містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до п. 2.2 Порядку надання містобудівних умов та обмежень для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовником додаються: засвідчена в установленому порядку копія документа про право власності (користування) земельною ділянкою; ситуаційний план (схема) щодо місцезнаходження земельної ділянки (у довільній формі); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; кадастрова довідка з містобудівного кадастру (у разі наявності); черговий кадастровий план (витяг із земельного кадастру - за умови відсутності містобудівного кадастру); фотофіксація земельної ділянки (з оточенням); містобудівний розрахунок з техніко-економічними показниками запланованого об`єкта будівництва.

Пунктом 1 Положення про Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.01.2011 року № 90 встановлено, що Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді, а з питань виконання функцій державної виконавчої влади - Міністерству регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Підпунктом 6.43 пункту 6 зазначеного Положення встановлено, що Департамент відповідно до визначених галузевих повноважень надає містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки.

Отже, містобудівні умови та обмеження видаються Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за заявою замовника, до якої має бути додано документи відповідно до переліку, визначеного п. 2.2. Порядку надання містобудівних умов та обмежень.

Частиною п`ятою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Так, на думку позивача, будівництво за оспорюваними містобудівними умовами не має здійснюватися на території, яку згідно з даними містобудівного кадастру м. Києва, віднесено до зелених зон загального користування відповідно до Генерального плану міста Києва до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року №370/1804, згідно з яким територія між озерами Небреж, Тягле, Мартишів - територія великої паркової зони загального користування;

Позивач зазначає, що зону будівництва віднесено до зони охоронюваного природного ландшафту відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації №979 від 17.12.2002 року «Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 №920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії в м. Києві»»

Окрім того, оскільки, відповідачем листом №10/26-18/1101/07 від 17.01.2020 було відмовлено позивачу у проведенні позапланової перевірки ТОВ «Контактбудсервіс», позивач вважає, що дії відповідача 1 підлягають визнанню неправомірними, а містобудівні умови та обмеження земельної ділянки підлягають визнанню недійсними.

Щодо посилання позивача на те, що територія між озерами Небреж, Тягле, Мартишів, яка охоплюється земельною ділянкою, на яку ТОВ «Контактбудсервіс» отримано містобудівні умови та обмеження, відповідно до графічних матеріалів до Генерального плану міста Києва до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 №370/1804, відноситься до території великої паркової зони загального користування, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

Частиною 4 статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що детальний план території визначає: 1)принципи планувально-просторової організації забудови; 2)червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3)функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4)містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5)потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6)доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7)черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8)систему інженерних мереж; 9)порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10)порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11)межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів (у разі відсутності плану зонування території).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що як генеральний план, так і детальний план населеного пункту є видами містобудівної документації. Зважаючи на приписи статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», детальний план населеного пункту повинен уточнювати положення генерального плану, тобто, узгоджуватись з ним, деталізувати його та не суперечити йому, а також визначати планувальну організацію і розвиток відповідної частини території.

Як вбачається з матеріалів справи, Київською міською радою 6 скликання 27.11.2009 року прийнято рішення № 695/2764 «Про затвердження детального плану території району Осокорки у Дарницькому адміністративному районі м. Києва», яким затверджено детальний план території району Осокорки у Дарницькому адміністративному районі м. Києва відповідно до основних техніко-економічних показників, що додаються, як основу планувальної організації та функціонального зонування території, червоних ліній, розташування вулиць і доріг, мікрорайонів багатоповерхової забудови, щільності забудови, подальшого розроблення проектної документації та прийняття рішень щодо розміщення об`єктів містобудування. Також вирішено питання забудови та відведення земельних ділянок при освоєнні другої черги детального плану території в межах земель, наданих у користування, вирішувати за згодою землекористувачів.

Зі змісту рішення № 695/2764 «Про затвердження детального плану території району Осокорки у Дарницькому адміністративному районі м. Києва» вбачається, що територія в межах детального плану території становить 577,5 га, у т. ч. на замовлення ТОВ «Контактбудсервіс» 176,04 га., тобто 176,04 га за договором оренди передано в користування ТОВ «Контакбудсервіс» для будівництва житлового району Осокорки-центральні.

У свою чергу, частинами 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За своєю правовою природою та з огляду на процедуру прийняття, детальний план території, як і генеральний план населеного пункту, є нормативно-правовими актами, що підтверджується висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі №363/3101/17 та від 15.05.2019 року у справі №363/3786/17.

Отже, положення Детального плану є загальнообов`язковими, тобто такими, що поширюються на невизначене коло осіб і підлягають обов`язковому застосуванню, зокрема і на відповідача 2 при реалізації своїх повноважень і у відповідача 2 не було законних підстав не застосовувати положення вказаного Детального плану при вирішенні питання щодо видачі оспорюваних містобудівних умов та обмежень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про планування і забудову територій» (в редакції, чинній станом на час прийняття оскаржуваного рішення) планування територій на місцевому рівні забезпечується відповідними місцевими радами та їх виконавчими органами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями відповідно до їх повноважень, визначених законом, і полягає у розробленні та затвердженні генеральних планів населених пунктів, схем планування територій на місцевому рівні та іншої містобудівної документації, регулюванні використання їх територій, ухваленні та реалізації відповідних рішень про дотримання містобудівної документації.

Згідно з п. 42 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, затвердження в установленому порядку місцевих містобудівних програм, генеральних планів забудови відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації.

Отже, затвердження детальних планів території в межах міста Києва є виключною компетенцією Київської міської ради.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про планування і забудову територій» детальний план території розробляється згідно з генеральним планом населеного пункту та визначає: розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови; розташування окремих земельних ділянок та об`єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, щільність, поверховість, інші параметри забудови, містобудівні умови і обмеження забудови земельних ділянок; розташування інженерно-транспортної інфраструктури; принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови; інші вимоги, визначені державними будівельними нормами.

Рішення про розроблення детальних планів території приймаються відповідними радами за поданням їх виконавчих органів, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Спеціально уповноважені органи з питань містобудування та архітектури відповідно до детального плану території подають висновки і пропозиції сільським, селищним, міським радам та їх виконавчим органам, Київській і Севастопольській міським державним адміністраціям для наступного прийняття рішень у межах повноважень, визначених законом, щодо: визначення земельних ділянок для розташування та будівництва об`єктів містобудування та іншого використання; вибору, вилучення (викупу), надання у власність або користування (оренду) земельних ділянок; визначення поверховості та інших параметрів забудови території; розроблення та затвердження місцевих правил забудови, проектів забудови території, проектів розподілу території мікрорайону (кварталу).

Врахування державних інтересів здійснюється шляхом виконання відповідних вимог до розроблення генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, проведення їх експертизи, здійснення державного контролю за плануванням, забудовою, іншим використанням територій та окремих земельних ділянок у порядку, встановленому законодавством.

Рішенням Київської міської ради від 15.04.2004 року №158/1368 затверджено «Програму розроблення містобудівної документації на 2004-2006 роки» замовником містобудівної документації, що розроблятиметься відповідно до Програми за рахунок коштів міського бюджету, інших джерел фінансування, не заборонених законодавством, визначити Головне управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації); містобудівної документації, яка розроблятиметься за рахунок коштів бюджетів районів, - районні у м. Києві державні адміністрації.

Містобудівна документація розробляється ДП «Інститут Генерального плану м. Києва» та іншими проектними і науково-дослідними організаціями, які мають відповідну ліцензію, на замовлення Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а також на замовлення районних у місті Києві державних адміністрацій згідно з переліком, затвердженим рішенням Київської міської ради.

Завдання на розроблення містобудівної документації готується Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) спільно з відповідною районною у місті Києві державною адміністрацією, ДП «Інститут Генерального плану м. Києва», виконавцем містобудівної документації з урахуванням положень Генерального плану м. Києва та раніше прийнятих меж природоохоронних зон.

Розроблена містобудівна документація до проведення експертизи та затвердження має бути погоджена відповідними органами державного нагляду та погоджуючими організаціями згідно з нормативно-правовими актами України, відповідною районною у м. Києві державною адміністрацією, а також ДП «Інститут Генерального плану м. Києва» на відповідність Генеральному плану м. Києва.

Відповідно до п. 2.1.1. Правил забудови міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 27.01.2005 року №11/2587, планування, забудова, реконструкція, інше використання територій та окремих земельних ділянок в м. Києві здійснюються відповідно до законодавства та Генерального плану розвитку м. Києва до 2020 року, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 № 370/1804, а також іншої затвердженої містобудівної та проектно-кошторисної документації з дотриманням державних норм, стандартів та цих Правил.

Детальний план території - містобудівна документація, яка розробляється для окремих територій (районів, мікрорайонів, кварталів) з урахуванням рішень Генерального плану і визначає розташування червоних ліній, ліній регулювання забудови, об`єктів інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, окремих земельних ділянок та об`єктів містобудування, вулиць, проїздів, пішохідних зон, допустимі види функціонального використання територій та окремих земельних ділянок, щільність, поверховість, принципи формування архітектурно-просторової композиції забудови, містить пропозиції щодо реєстру земельних ділянок для подальшого використання під забудову.

З матеріалів справи вбачається, що Детальний план території району Осокорки розроблено Державним підприємством «Інститут Київгенплан» АТ «Київпроект» на замовлення Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до витягу з протоколу засідання архітектурно-містобудівної ради при Головному управлінні містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 26.09.2007 року Детальний план території району Осокорки слухали та рекомендували для подальшого розроблення і погодження в установленому порядку.

Крім того, Детальний план території району Осокорки погоджений: Київською міською санепідстанцією 28.12.2007 року, постійною комісією з питань будівництва та залучення інвестицій Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в м. Києві 18.02.2008 року та отримав позитивний висновок науково-екологічної експертної оцінки проекту від 15.01.2008 року. Детальний план території району Осокорки був рекомендований Міністерством регіонального розвитку та будівництва України 16.11.2009 року для подальшого затвердження.

З системного аналізу викладеного вбачається, що містобудівна документація була розглянута та погоджена експертною комісією відповідно до ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та Програми розроблення містобудівної документації на 2004-2006 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 15.04.2004 року №158/1368.

Відповідно до Генерального плану міста Києва до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року №370/1804, територія між озерами Небреж, Тягле, Мартишів - територія великої паркової зони загального користування.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» територія міста за функціональним призначенням і характером використання поділяється на сельбищну, виробничу, в т. ч. зовнішнього транспорту, і ландшафтнорекреаційну.

До селищної території входять ділянки житлових будинків, громадських установ будинків і споруд, у т. ч. навчальних, проектних, науково-дослідних та інших інститутів без дослідних виробництв, внутрішньосельбищна вулично-дорожна і транспортна мережа, а також площі, парки, сади, сквери, бульвари, інші об`єкти зеленого будівництва й місця загального користування.

Отже, для кожної територіальної зони встановлюються переважні, супутні та допустимі види використання.

Пунктом 2.3.15 Правил визначено, що не допускається будівництво будівель та споруд, окрім об`єктів обслуговування для забезпечення відпочинку та дозвілля населення, на територіях зелених насаджень загального користування: парків, скверів, бульварів, набережних, відповідно до п. 5.4 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Відповідно до п. 5.4 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» площу озеленених територій загального користування (парків, садів, скверів, бульварів), розміщуваних на території забудови міських і сільських поселень, треба приймати відповідно до таблиці 5.1.

У значних, найзначніших і великих містах існуючі масиви міських лісів треба перетворювати у міські лісопарки і відносити додатково до озеленених території загального користування, виходячи із розрахунку не більше 5 м2/люд.

Відповідно до додатків до Генерального плану міста Києва до 2020 року межі території, які охоплюються детальним планом території району Осокорки, становлять 577,5 га, з яких 176,0426 га за договором оренди передано в користування ТОВ «Контактудсервіс».

Відповідно до архітектурно-планувальної організації території, територія житлового району Осокорки - центральні зайнята житловим кварталом та мікрорайоном 160,9 га (27,9%) водоймищами 136,6 га (23,6%), озелененими територіями 50,5 га (8,7%).

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає порушень пункту 2.3.15 Правил та п. 5.4 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Окрім того, колегія суддів зазначає, що за приписами частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій (частина перша статті 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Статтею 20 Земельного кодексу України закріплено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Таким чином, планування та забудова земельних ділянок здійснюється, у тому числі, їх орендарями, виключно в межах їх цільового призначення.

Як вже було зазначено, відповідно до договору оренди земельної ділянки від 05.09.2005 року, укладеного між Київською міською радою та ТОВ «Контактбудсервіс», земельна ділянка, яка розташована за адресою ж/м Осокорки-Центральні (1, 2 мікрорайони) у Дарницькому районі міста Києва, має наступне цільове призначення - для забудови об`єктами житлового і соціально побутового призначення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вихідні дані для проектування за містобудівними умовами та обмеженнями не суперечать цільовому призначенню земельної ділянки з кадастровим номером 8 000 000 000:96:001:0008, оскільки її цільове призначення - для забудови об`єктами житлового і соціально побутового призначення.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 12 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій; до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать: затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території; визначення територій для містобудівних потреб; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.

Суд дійшов правильного висновку, що «цільове призначення земельної ділянки (категорія земель та певний вид використання земельної ділянки в межах відповідної категорії земель)» в розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» в розумінні Детального плану території району, як містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території міста Києва, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом м. Києва та Детальним планом території, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.

Так, стаття 1 Закону України «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, цільове призначення конкретної земельної ділянки фіксується у рішенні уповноваженого органу про передачу її у власність або надання у користування та в документі, що посвідчує право на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Згідно зі ст. 17, п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Одночасно ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території.

Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції.

На підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід`ємною частиною детального плану території.

Так, відповідно до вимог частин першої, другої статті 36 Закону України «Про Державний земельний кадастр», на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, оприлюднюються відомості про Детальні плани території та про цільове призначення земельних ділянок.

Відомості, зазначені у частині першій цієї статті, підлягають оприлюдненню на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, з моменту їх внесення до Державного земельного кадастру.

У відповідності до наведених вимог, на офіційному веб-сайті Держгеокадастру (http://map.land.gov.ua/kadastrova-karta) оприлюднено відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :96:001:0008, згідно яких цільовим призначенням такої земельної ділянки є 02.07 Для іншої житлової забудови для забудови об`єктами житлового і соціально-побутового призначення

Вказане підтверджує право ТОВ «Контактбудсервіс» на планування та забудову ним частини земельної ділянки в межах її цільового призначення, визначеного в Державному земельному кадастрі.

Оскільки ТОВ «Контактбудсервіс» звернувся до Департаменту містобудування з метою отримати містобудівні умови та обмеження на об`єкт з намірами забудови: «комплексна забудова території об`єктами житлового і соціального побудового призначення (1, 2, 2а мікрорайони), то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що Департамент містобудування правомірно видав містобудівні умови та обмеження земельної ділянки з урахуванням містобудівної документації на місцевому рівні.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідників територій навколо них мають встановлюватись зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.

Частиною 2 статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини.

Згідно з ч. 3 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» на охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам`яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини.

Позивач зазначає про те, що земельної ділянки з кадастровим номером :96:001:0008 належать до території, яка є зоною охоронюваного ландшафту, що підтверджується розпорядженням Київської міської державної адміністрації 28.03.2002 року №370/1804 «Про затвердження Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року»; витягом з Містобудівного кадастру м. Києва; листом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.05.2018 року № 001-1656.

Проте, такий висновок позивача не відповідає матеріалам справи, з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» містобудівні умови та обмеження містять планувальні обмеження (охоронні зони пам`яток культурної спадщини, межі історичних ареалів, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання, охоронні зони об`єктів природно-заповідного фонду, прибережні захисні смуги, зони санітарної охорони).

В розділі 5 «Планувальні обмеження (зони охорони пам`яток культурної спадщини, зони охоронюваного ландшафту, межі історичних ареалів, прибережні захисні смуги, санітарно-захисні та інші охоронювані зони) та розділі 12 «Вимоги щодо охорони культурної спадщини» містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 16.07.2014 року № 151/14/009-14 не зазначено відомості про наявність зон охоронюваного ландшафту на території, яка охоплюється земельною ділянкою з кадастровим номером 8 000 000 000:96:001:0008.

Рішенням виконкому Київської міської ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві» затверджено межі історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури у м. Києві.

Згідно з п. 4.5 додатку до цього рішення до зон охоронюваного ландшафту, в тому числі, входили: «Ріка Дніпро з островами і прибережною смугою намиву в районі Оболоні і смугою лівого берегу: вздовж водоводу Деснянського водопроводу, західна межа с. Троєщина, затока р. Деснянки, південно-західні межі Русанівських садів і Микільської слобідки, Русанівська набережна, Березняківська набережна, затока Берковщина, с. Осокорки, оз. Підвірки, колективні сади, південні межі міста.»

Разом з тим, колегією суддів встановлено, що пунктом 1 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 17.05.2002 року №979 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.79 №920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві» внесено зміни в додатки до рішення виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 №920 та викладено в редакції згідно з додатками 1,2. Проте, с. Осокорки не включалось до зони охоронюваного ландшафту, оскільки с. Осокорки вже було включено до зони охоронюваного ландшафту.

Слід вказати, що напередодні рішенням Київської міської ради №370/1804 від 28.03.2002 затверджено Генеральний план міста Києва та проект планування його приміської зони на період до 2020 року.

Генеральний план міста Києва до 2020 року містить всі території (в тому числі зони охоронюваного ландшафту), визначені рішенням виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури у м. Києві».

Графічний матеріал генерального плану - додаток до Генерального плану міста Києва «Історико-містобудівний опорний план міста» (міститься також в загальному доступі в мережі Інтернет) містить відмічені території зон охоронюваного ландшафту (відмічені вертикальними лініями зеленого кольору). Відповідно до зазначеного додатку вбачається, що територія зон охоронюваного ландшафту закінчується в районі місцевості дачних земельних ділянок в районі станції метро Славутич. Очевидно, що земельна ділянка з кадастровим номером :96:001:0008 розташована на захід від озера Мартишів, що виключає фактичну можливість віднесення зазначеної земельної ділянки до зон охоронюваного ландшафту.

Саме схема меж зон охоронюваного ландшафту, що була додана розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.12.2007 року № 1714, істотно розширила межі зон охоронюваного ландшафту в районі метро Славутич і далеко на захід та південь, аж до Бортницької станції аерації, хоча з преамбули розпорядження від 25.12.2007 року № 1714 випливає, що на підставі відповідної наукової роботи коригуються лише зони охоронюваного ландшафту затоки р. Деснянка.

Однак, суд зазначає, що зазначена схема меж зон охоронюваного ландшафту, встановлена розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25.12.2007 року № 1714, не є документом, який відповідно до чинного законодавства станом на 25.12.2007 - дату затвердження схеми, визначає нові чи коригує існуючі межі зон охоронюваного ландшафту.

Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутня науково-проектна документація, якою поширено зону охоронюваного ландшафту на земельну ділянку з кадастровим номером: :96:001:0008, на яку було видано містобудівні умови та обмеження.

Разом з тим, встановлення належності меж земельної ділянки з кадастровим номером :96:001:0008 та інших земельних ділянок, переданих ТОВ «Контактбудсервіс», на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2005 року №774/3349, до території с. Осокорки і відповідно до зон охоронюваного ландшафту можливо лише на підставі відповідної науково-проектної документації та технічної документації із землеустрою (проектів землеустрою).

З огляду на відсутність розробленої науково-проектної документації та технічної документації із землеустрою (проектів землеустрою), суд апеляційної інстанції вважає, що зони охоронюваного ландшафту в даному випадку не були остаточно визначені у порядку, встановленому ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Враховуючи викладене, матеріалами справи спростовуються доводи ГО «Екопарк Осокорки» про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :96:001:0008, на якій ТОВ «Контактбудсервіс» планував будівництво, належить до зони охоронюваного ландшафту.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із позицією суду першої інстанції, що проектна документація на будівництво не повинна була містити погодження будівництва з органами культурної спадщини, а тому Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) були правомірно видані ТОВ «Контактбудсервіс» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки від 16.07.2014 року за № 151/14/009-14 на земельну ділянку з кадастровим номером :96:001:0008, розташовану за адресою ж/м Осокорки-Центральні у Дарницькому районі міста Києва (1, 2, 2а мікрорайони)

При вирішенні даного спору суд апеляційної інстанції бере до уваги висновки, викладені в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у справах №826/4485/18 та №826/9175/18, відповідно до яких встановлення належності меж земельної ділянки з кадастровим номером :96:001:0008 та інших земельних ділянок, переданих ТОВ «Контактбудсервіс», на підставі рішення Київської міської ради від 14.07.2005 року №774/3349, до території с. Осокорки і відповідно до зон охоронюваного ландшафту можливо лише на підставі відповідної науково-проектної документації та технічної документації із землеустрою (проектів землеустрою). Проте, з огляду на відсутність розробленої науково-проектної та технічної документації із землеустрою, колегія суддів погоджується, що зони охоронюваного ландшафту в даному випадку не було остаточно визначені порядку, встановленому ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову Громадської організації "Екопарк Осокорки".

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Громадської організації "Екопарк Осокорки" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Єгорова Н.М.

Повний текст виготовлено: 13 жовтня 2021 року.