Справа № 640/7784/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7784/21 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,

при секретарі - Поляновській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , державного реєстратора Виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова Олександра Сергійовича про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , державний реєстратор Виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова О.С., в якому просило суд:

визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 15 лютого 2021 року № 554/5 про задоволення скарги;

скасувати записи про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 19 листопада 2020 року № 55233757 та № 55232847, прийняті державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим О.С.;

відновити становище, яке існувало до порушення прав та законних інтересів позивача шляхом відновлення записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, які внесені на підставі рішення про державну реєстрацію № 55233757 та № 55232847.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021року адміністративний позов - задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано пункти 1 та 2 наказу Міністерства юстиції України від 15 лютого 2021 року № 554/5 "Про задоволення скарги".

Скасовано запис про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 19 листопада 2020 року № 55232847, прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим О.С.

Скасовано запис про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 19 листопада 2020 року № 55233757, прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим О.С.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" судові витрати щодо сплати судового збору у розмірі 6810 грн. (шість тисяч вісімсот десять гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідачем Міністерством юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимоги відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі Міністерство юстиції України посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення. Свої вимоги Міністерство юстиції України обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказам того, що під час проведення перевірки останній діяв виключно в межах та у спосіб визначений законодавством. Вказує, що сторін про розгляд сторін повідомлено телефонограмою, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Крім того, не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням в частині задоволення позову, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимоги відмовити повністю. В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення. Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідачем належним чином повідомлено про розгляд скарги шляхом повідомлено телефонограмою, надсилання повідомлення на електронну адресу, а також шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Представником позивача надано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення, в яких зазначено, що відповідачем порушено вимоги пункту 11 Порядку №1128 щодо належного повідомлення державного реєстратора про розгляд скарги, а отже рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 09 грудня 2020 року до Міністерства юстиції України надійшла скарга від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим О.С. від 19 листопада 2020 року за № 55233757 та № 55232847 на підставі яких здійснено державну реєстрацію право власності на земельну ділянку та житловий будинок за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Міністерством юстиції України 15 лютого 2021 року прийнято наказ № 554/5 "Про задоволення скарги" яким, відповідно до ч. 3 ст. 26, пп.пп. "а", "г" п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на підставі висновку колегії Мін`юсту від 22 грудня 2020 року, за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 від 09 грудня 2020 року, зареєстрованої 10 грудня 2020 року за № 37721-33-20, задоволено останню у повному обсязі (п. 1), скасовано рішення від 19 листопада 2020 року № 55233757 та № 55232847, прийняті державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим О.С. (п. 2).

Не погоджуючись з таким рішенням, вважаючи свою права порушені позивач звернувся до Окружного адміністративного суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем Міністерством юстиції України не надано належних та достатніх доказів, які підтверджують повідомлення третіх осіб та державного реєстратора, як суб`єкта державної реєстрації про розгляд скарги у сфері державної реєстрації, що є свідченням порушення Міністерством юстиції України положень пункту 11 Порядку № 1128 та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Колегія суддів частково погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо юрисдикції даного спору.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 4 КАС вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 28 травня 2021 року по справі №120/6471/20-а.

З матеріалів справи вбачається, що виникнення спірних правовідносин у цій справі обумовлено прийняттям Міністерством юстиції України наказу 15 лютого 2021 року № 554/5 "Про задоволення скарги" яким, відповідно до ч. 3 ст. 26, пп.пп. "а", "г" п. 2 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", на підставі висновку колегії Міністерства юстиції України від 22 грудня 2020 року, за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 від 09 грудня 2020 року, зареєстрованої 10 грудня 2020 року за № 37721-33-20, задоволено останню у повному обсязі (п. 1), скасовано рішення від 19 листопада 2020 року № 55233757 та № 55232847, прийняті державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим О.С. (п. 2).

При цьому, порушення своїх прав та підставою для звернення до суду із даним позовом, позивач обґрунтував недотриманням відповідачем процедури прийняття та розгляду скарги. Зокрема, посилався на те, що про розгляд скарги не було належним чином повідомлено позивача та державного реєстратора, а скаргу розглянуто незважаючи на відсутність належно повідомлених всіх учасників справи під час її розгляду.

Відтак, суттю даного спору та питаннями, які потребують надання судової відповіді у даній справі є суто публічні, владно-управлінські функції відповідача, вчинені ним під час розгляду скарги на реєстраційні дії. Предметом доказування у цій справі є дотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваного наказу, правомірність чого з огляду на принципи адміністративного судочинства покладається на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, у відносинах з яким позивач займає нерівне становище. Застосування до даного спору диспозитивності цивільного/господарського судочинства спричинить ситуацію, у якій у питаннях реалізації публічних, владно-управлінських функцій відповідача у процедурі розгляду скарг, позивач матиме доводити свою позицію нарівні з відповідачем, який у спірних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень.

Колегія суддів зазначає, якщо суб`єкт владних повноважень порушує права чи законні інтереси, зокрема, юридичної особи, що спричиняє спір саме у сфері публічно-правових відносин, така особа вправі звернутися до суду адміністративної юрисдикції й очікувати судового захисту від цього суду, оскільки саме цей суд є тим судом, юрисдикція якого поширюється на справи в публічно-правових спорах юридичної особи із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішення, дій чи бездіяльності.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, даний спір є публічно-правовим, а тому підлягає вирішенню саме в порядку адміністративного судочинства.

Щодо суті спору.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01 липня 2004 року №1952-IV, Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 (надалі - Порядок №1128).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

При цьому, згідно з частиною 9 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного припису постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 затверджено Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року №1150), абз. 3 пункту 2 якого визначено, що для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Наказом Міністерства юстиції України від 09 січня 2020 року №24/34307 затверджено Положення про Колегію з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції.

Згідно із частини 3 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

Відповідно до пункту 2 частини 8 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується.

З системного аналізу вказаної вище норми права вбачається, що приписи пунктом 2 частини 8 статті 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" зобов`язують Міністерство юстиції України та його територіальні органи при розгляді скарг на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав перевіряти чи відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується.

Згідно із пункту 10 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

У відповідності до пункту 11 Порядку №1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Отже, розміщення оголошення на сайті Мін`юсту без додаткового повідомлення телефонограмою або засобами електронної пошти (з урахуванням того, що з офіційних джерел можливо встановити адресу електронного пошти) не можна вважати достатнім способом повідомлення державного реєстратора про розгляд скарги на його рішення.

Як зазначив суд першої інстанції та не спростовано апелянтами, головним спеціалістом відділу інформаційно-технічного забезпечення діяльності Колегії Демченко М.О. складено телефонограму, згідно з якою останній повідомляв 18 грудня 2020 року о 16 год. 29 хв. за відповідним номером ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про розгляд скарги, проте телефонний номер не відповідав. Також, 18 грудня 2020 року зазначених осіб повідомлено шляхом направлення на відповідну електронну адресу повідомлення про засідання колегії 22 грудня 2020 року (т. 1 стор. 256-258 том І).

Отже, в даному випадку відповідачем дотримано всі можливі засоби щодо належного та своєчасного повідомлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (за два дні до засідання 22 грудня 2020 року) про розгляд скарги.

Так, ТОВ "Кредитні ініціативи" повідомлення про засідання колегії направлено на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 18 грудня 2020 року (п`ятниця) о 16 год. 58 хв.

Проте, згідно з телефонограмою, складеною головним спеціалістом відділу інформаційно-технічного забезпечення діяльності Колегії Демченко М.О., останній намагався 21 грудня 2020 року о 09 год. 45 хв. (за день до засідання) повідомити державного реєстратора Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Брикова О.С. за відповідним номером, проте телефонний номер зриває (стор. 259 том І).

Відповідач зазначив, що 18 грудня 2020 року державного реєстратора Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Брикова О.С. повідомлено шляхом направлення на електронну адресу повідомлення про засідання колегії 22 грудня 2020 року (стор. 260-261 том І).

Судом першої інстанції встановлено, а відповідачем не спростовано, що на офіційному сайті (http://berezan-rada.gov.ua/pages/33.html) Березанської міської ради зазначено іншу електронну адресу відділу з питань реєстрації виконавчого комітету, а саме: .

Колегією суддів досліджено телефонограми та електронні повідомлення та встановлено, що в даному випадку відповідачем Міністерством юстиції України не будо дотримано вимоги пункту 11 Порядку №1128 щодо належного повідомлення державного реєстратора про розгляд скарги третіх осіб, а саме, менше чим за два дні до проведення засідання комісії щодо до розгляду скарги у сфері державної реєстрації та не вжито всіх заходів щодо перевірки даних державного реєстратора на офіційному сайті останнього.

Колегія суддів звертає увагу, що засідання Колегії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації призначено на 22 грудня 2020 року о 15 год. 15 хв., що не заперечується відповідачем.

Судом першої інстанції встановлено, а апелянтами не спростовано, що встановлені обставини справи, за яких державного реєстратора фактично позбавлено можливості взяти участь в розгляді скарги, в контексті наведених норм даний факт свідчать про порушення суб`єктом розгляду скарг (Комісією) вимог Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128 щодо належного розгляду скарги, а відтак про протиправність наказу Міністерства юстиції України від 15 лютого 2021 року № 554/5 "Про задоволення скарги".

Також судом апеляційної інстанції враховано правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і якість їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

Враховуючи викладене зазначений наказ Міністерства юстиції України не підлягає перевірці по суті встановлених обставин, тобто результатів перевірки скарги, оскільки її здійснення належить до дискреційних повноважень відповідача, що мають бути ним реалізовані у порядку та у спосіб визначений Законом № 1952-IV та Порядку №1128 з дотриманням прав, свобод і законних інтересів всіх осіб, передбачених п. 9 вказаного Порядку, за умови повного, всебічного, виваженого та об`єктивного встановлення всіх обставин виниклих правовідносин з дотриманням, зокрема вимог п. 8 цього ж Порядку.

На думку колегії суддів, посилання апелянтів на те, що наявність формальних порушень процедурного характеру не може бути підставою для скасування спірного наказу є необґрунтованими, оскільки важливість дотримання і неухильного виконання процедури розгляду скарги безпосередньо пов`язана із забезпеченням права суб`єкта особи, інтересів якої вона стосується, на захист, зокрема надання нею відповідних пояснень з приводу правовідносин, що виникли. Тому, невиконання суб`єктом влади вимог законодавства в цій частині зводить на нівець законність всієї процедури розгляду скарги та, як наслідок, прийнятого за її результатами рішення.

Аналогічний правовий підхід до спірних правовідносин застосовано в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2019 року по справі №821/669/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження дотримання процедури прийняття оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 15 лютого 2021 року № 554/5 "Про задоволення скарги", а наведені апелянтами доводи в апеляційних скаргах не спростовують фактичних обставин справи та висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування оскаржуваного наказу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які він висловив, зокрема, в п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Щодо скасування записів від 19 листопада 2020 року № 55232847 та № 55233757, прийнятих державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим О.С., колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній частині підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Порушення своїх прав та підставою для звернення до суду із даним позовом, позивач обґрунтував недотриманням відповідачем процедури прийняття та розгляду скарги третіх осіб.

Отже, суттю даного спору та питаннями, які потребують надання судової відповіді у даній справі є суто публічні, владно-управлінські функції відповідача, вчинені ним під час розгляду скарги на реєстраційні дії. Жодні питання приватно-правового, майнового характеру у даній справі не зачіпаються та не підлягають вирішенню судом. Предметом доказування у цій справі є дотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваного наказу, правомірність чого з огляду на принципи адміністративного судочинства покладається на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, у відносинах з яким позивач займає нерівне становище.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не надавалася оцінка даним реєстраційним діям та не підлягали розгляду питання приватно-правового, майнового характеру, що є обґрунтованою підставою для відмови позивачу ТОВ «Кредитні ініціативи» в задоволенні позову в частині.

Крім того, судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також частково неправильно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для часткового неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, а рішення суду в частини скасування реєстраційних дій - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року - скасувати в частині задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до Міністерства юстиції України за участю третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , державного реєстратора Виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова Олександра Сергійовича про скасування записів про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 19 листопада 2020 року №55232847, №55233757 прийнятих державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим Олександром Сергійовичем.

Прийняти у вказаній частині нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до Міністерства юстиції України, за участю третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , державного реєстратора Виконавчого комітету Березанської міської ради Брикова Олександра Сергійовича про скасування записів про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень від 19 листопада 2020 року №55232847, №55233757 прийнятих державним реєстратором Виконавчого комітету Березанської міської ради Київської області Бриковим Олександром Сергійовичем - відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді А.Ю. Коротких

І.В. Федотов

Повний текст постанови складений « 11» жовтня 2021 року.