Справа № 160/6050/20
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2021-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6050/20

головуючий суддя І інстанції Кадникова Г.В.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,

суддів: Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року в адміністративній справі №160/6050/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком з 24.09.2018 року;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 24.09.2018 року з урахуванням періоду роботи у «Культурно-спортивному центрі «Сталь» заводу ім.Петровського на посаді керівника студії акторської майстерності «Маска» з 01.09.1995 по 31.05.2000 роки та всього періоду навчання у Рязанському культпросвітучилищі з 16.09.1981 по 09.01.1982 роки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати вищезазначене рішення, як незаконне та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що остання має достатній стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за віком, що свідчить про протиправність доводів відповідача.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останнє просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції, 24.09.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатом поданої заяви, позивачу пенсійним органом було відмовлено в її задоволенні, з огляду на недостатність страхового стажу, оскільки не враховано періоду навчання у Рязанському культпросвітучилищі з 16.09.1981 по 09.01.1982 роки, а також час роботи у «Культурно- спортивному центрі «Сталь» заводу ім.Петровського з 01.09.1995 по 31.05.2000.

09.04.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про підтвердження стажу з засвідченням двох свідків.

04.07.2019 року рішенням комісії підтверджено період роботи у «Культурно-спортивному центрі «Сталь», проте стаж не підтверджено, оскільки відсутні відомості щодо перейменування підприємства.

Не погодишись з наведеними висновками відповідача, позивач звернулась до суд з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, відповідно ч.2 ст.2 КАС України, діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використання повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; неупереджено; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована така відмова.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішеня суду першої інстанції в апеляційному порядку, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійні виплати - грошові виплати в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, що здійснюються у вигляді пенсії, довічної пенсії або одноразової виплати.

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії з 01.01.2018 року за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 25 років у період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, зокрема, час навчання на денному відділенні у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах (до 01.01.2004 року).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про пенсійне забезпечення" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 4.1 Інструкції №58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє прийти до висновку, що обов`язок щодо проставлення печатки при звільненні працівника та внесення достовірної інформації у належний спосіб покладається на роботодавця або уповноважену ним особу, які здійснюють заповнення трудової книжки.

Пунктом 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637) передбачено, що час навчання у зазначених закладах підтверджується дипломами, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 18 Порядку №637 передбачено, що у разі відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови в задоволенні заяви позивача були висновки відповідача щодо відсутності у останньої достатнього страхового стажу, з огляду на невключення до загального розміру останнього, періоду роботи позивача керівником студії акторської майстерності «Маска» з 01.09.1995 року по 31.05.2020 року. Підставою для такого невключення було внесення запису про звільнення до трудової книжки з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівиків, а саме завірення останнього печаткою спортивного центру «Сталь» заводу ім. Петровського. Інформація про правонаступництво (перейменування) установи в трудовій книжці відстуня.

Так, відповідно до трудової книжки позивача, остання у період з 01.09.1995 року з 31.05.2000 року працювала на посаді керівника студії акторського мистецтва «Маска».

Запис від 31.05.2020 року завірений печаткою культурно-спортивного центру «Сталь» заводу ім. Петровського.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Так, підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. ГУПФУ в Дніпропетровській області не взято до уваги, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 17.07.2018 року по справі №220/989/17, від 19.12.2019 по справі №307/541/17.

В свою чергу, доказів, які б спростовували наявність у позивача наведеного стажу роботи, матеріали справи не містять.

Відтак, з огляду на наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно правомірності невключення до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.09.1995 року з 31.05.2000 року та необіхдності зарахувати такий період.

Що стосується правомірності незарахування періоду навчання позивача у Рязанському культпросвітучилищі з 16.09.1981 по 09.01.1982 роки, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі

Згідно пункту 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.1993 року № 637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження періоду навчання, позивачем до суду було подано довідку від 23.10.2018 року № 166, видану Рязанським коледжем культури, відповідно до якої, позивач дійсно навчалась на очному відділенні Рязанського культурно-просвітницького коледжу у період з 1981 року (наказ про зарахування від 16.09.1981 року № 345) по 1982 рік (наказ про відрахування за власним бажанням від 09.01.1982 року).

Однак, вказана довідка не містить конкретного часового проміжку з зазначенням конкретних дат зарахування та відрахування позивача, а містить лише дати відовідних наказів, що свідчить про неналежність останньої для підтвердження, саме стажу позивача.

Інших належних та достатніх доказів, які б визначали конкретний період навчання позивача, сторонами до суду подано не було.

Крім того, з вказаної довідки слідує, що процес навчання позивача закінчено не було та диплом не отримано у зв`язку з відрахуванням за власним бажанням.

Відтак, з огляду на наведені обставини, підстави для зарахування періоду навчання позивача до страхового стажу, в межах даної справи, відсутні.

Таким чином, оскільки на час подання заяви про призначення пенсії, позивач досягла 58 років, а її стаж роботи, з урахуванням періоду з 01.09.1995 року з 31.05.2000 року (працювала на посаді керівника студії акторського мистецтва «Маска»), перевищував 25 років, остання має право на призначення пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Що стосується дати призначення пенсії, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. ч 1, 2, 3 ст. 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Як свідчать встановлені обставини справи, предметом даного спору виступає визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком з 24.09.2018 року та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 24.09.2018 року з урахуванням періоду роботи у «Культурно-спортивному центрі «Сталь» заводу ім.Петровського на посаді керівника студії акторської майстерності «Маска» з 01.09.1995 по 31.05.2000 роки та всього періоду навчання у Рязанському культпросвітучилищі з 16.09.1981 по 09.01.1982 роки.

Отже, з огляду на вказані обставини справи, строк на подання адміністративного позову у даній справі становить становить шість місяців з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про вчинення відповідачем відповідної дії з відмови в призначенні пенсії.

Відповідно до штемпелю суду першої інстанції проставленому на адміністративному позові, позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом 02.06.2021 року.

Відповідно до заяви позивача про поновлення строку на подання адміністративного позову, несвоєчасне звернення до суду було обумовлено тривалими суперечками з пенсійним органом щодо можливості призначення пенсії.

Однак, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на заяву про призначення пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, про відмову в призначенні пенсії з 24.09.2018 року позивач дізналась ще в квітні 2019 року, що підтверджується повторною заявою останньої про призначення пенсії (а.с. 20).

При цьому, тривалі суперечки з пенсійним органом, з огляду на вказані обставини, не можуть вважатись поважною підставою для поновлення строку звернення до суду в межах даної справи.

Інших доказів або пояснень, які б підтверджували поважність причин пропуску строку зверненя до суду, не встановлено та матеріали справи не містять.

Відтак, з огляду на те, що про відмову в призначенні пенсії позивач дізналась в квітні 2019 року, адо суду з даним позовом остання звернулась лише 02.06.2020 року, обгрунтованим є зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з 02.01.2020 року. В свою чергу, позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за період з 24.09.2018 року по 01.01.2020 року підлягають залишенню без розгляду.

Таким чином, з огляду на наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення адміністративного позову та залишення частини позовних вимог без розгляду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Частиною 1 ст. 319 КАС України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 315, ст. 317 ст. 319, КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року в адміністративній справі №160/6050/20 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.01.2020 року з урахуванням періоду роботи у «Культурно-спортивному центрі «Сталь» заводу ім.Петровського на посаді керівника студії акторської майстерності «Маска» з 01.09.1995 по 31.05.2000 роки.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію з 24.09.2018 року по 01.01.2020 року залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий - суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко

суддя В.Є. Чередниченко