Справа № 640/19400/18
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Київ № 640/19400/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами письмового провадження адміністративну справу
за позовомІнституту загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України
до Головного управління Держпраці у Київській області Державної служби України з питань праці
провизнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:

Інститут загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України (03142, м. Київ, проспект академіка Палладіна, 32/34, код ЄДР: 05417383) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Держпраці у Київській області Державної служби України з питань праці (04060, м. Київ, вул. Вавілових, 10, код ЄДР: 39794214), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 30.10.2018 № КВ1264/71/АВ/МГ/ФС-539.

Позиція позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач наголошує на протиправності спірної постанови, оскільки відповідно до п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

В той же час, як наголошує позивач, розгляд справи мав бути призначений не раніше, ніж на 01.11.2018, чим порушено п. 6 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 та права позивача.

Додає, що інспекційне відвідування проводилось на підставі розгляду колективного звернення колишніх працівників від 30.08.2018. Проте, як зазначено в акті, особи, які звернулись з колективним зверненням, колишні працівники Інституту, які знали про склад своїх доходів, отримували премії і надбавки та майже всі звільнились перед призначенням нового директора 03.01.2017 і про не нарахування індексації заявили лише через 3 - 4 роки.

Позивач також стверджує, що звернення ж фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності), відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», є підставою для здійснення позапланових заходів і у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу, однак копія погодження Державної регуляторної служби чи відповідного державного колегіального органу на проведення позапланової перевірки Головним управлінням Держпраці у Київській області не надавалась, у зв`язку з чим, за словами позивача, Головним управлінням Держпраці у Київській області порушено п. 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017. № 295 (далі - Порядок № 295), підстава проведення інспекційного відвідування є незаконною.

Позивач також зазначає, що уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Київській області при інспекційному відвідуванні та винесенні постанови не враховано і не взято до уваги, що пунктом 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» установлено, що норми і положення ... Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік. Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» доповнено пунктом 6-7 згідно із Законом № 1622-VII від 31.07.2014, який набув чинності з 03.08.2014.

Наголошує, що після вступу в дію пунктів 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Інститут повинен був застосовувати положення і норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078), виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджету на 2014 рік.

Також пунктом 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 передбачено: «Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік». Оскільки у 2018 році не передбачено видатків на проведення індексації грошових доходів населення працівникам за минулі роки, Інститут не має права проводити таку індексацію, з огляду на що, як зазначає позивач, проведення індексації грошових доходів населення за минулі роки порушить норми ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 6 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, положення п. 26 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного кодексу України.

Позивач також додає, що в акті інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю № КВ1264/71/АВ від 18.10.2018 та постанові № КВ1264/71/АВ/МГ/ФС-539 від 30.10.2018 зазначено, що інспекційним відвідуванням встановлено, що у період з січня 2013 року по серпень 2015 року не відбувалося збільшення розміру посадових окладів працівників Інституту, тому січень 2013 року є для них базовим для розрахунку приросту індексу споживчих цін, а індексація заробітної плати працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за період квітень 2014 року - листопад 2015 року не була нарахована у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення», проте, як наголошує позивач, Інститутом виявлено, що в акті невірно зазначений базовий місяць для розрахунку приросту індексу споживчих цін, зокрема ОСОБА_5 , а отже неправильно зазначений період індексації, що порушує права Інституту та його працівників.

Також пояснює, що відповідно до п. 24 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 р. № 295 припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду. Інститутом акт і припис складено в один день 18.10.2018, що фактично позбавило Інститут можливості надати зауваження на акт.

Підсумовуючи викладене позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Позиція відповідача.

Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Інспектором праці Головного управління Держпраці у Київській області на підставі звернень ОСОБА_6 від 08.09.2018, звернення ОСОБА_1 та інших від 30.08.2018 було проведено інспекційне відвідування в Інституті загальної і неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України на предмет дотримання вимог законодавства про працю.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектором праці встановлено порушення, а саме: порушення вимог ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», Закону України від 06.02.2003 № 491-4 «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексацію заробітної плати працівникам, у тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , не була нарахована індексація заробітної плати у відповідності до Поряду проведення Індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

Відповідач наголошує, що відповідно до норм Порядку № 1078 та фактичного приросту індексу споживчих цін за даними Держстату України, працівники Інституту мали право на індексацію заробітної плати за період з квітня 2014 року по листопад 2015 року, оскільки за даними Держстату України, приріст індексу споживчих цін у порівнянні з січнем 2013 року складав: з квітня 2013 року по березень 2014 року - 0 %; квітень 2014 року -1,10 %; травень 2014 року - 3,30 %; червень 2014 року - 6,70 %; липень 2014 року 10,80 %; серпень 2014 року - 10,80%; вересень 2014 року - 12,30%; жовтень 2014 року - 12,30%; листопад 2014 року -16,50%; грудень 2014 року - 19,30%; січень 2015 року - 21,60%; лютий 2015 року 25,20%; березень 2015 року - 29,10%; квітень 2015 року - 39,50%; травень 2015 року - 50,60%; червень 2015 року - 71,70%; липень 2015 року - 75,50%; серпень 2015 року 75,50%; вересень 2015 року - 75,50%; жовтень 2015 року - 75,50%; листопад 2015 року - 75,50%; грудень 2015 року - 75,50%.

При цьому розмір індексації за період квітень 2014 року - серпень 2015 року повинен був розраховуватись шляхом множення частини заробітної плати за відповідний місяць в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб на величину приросту індексу споживчих цін у даному місяці в порівнянні з січнем 2013 року.

Згідно вимог Порядку № 1078, у зв`язку з підвищенням у вересні 2015 року працівникам Інституту розміру посадових окладів (тарифних ставок), вересень 2015 року став для них базовим для подальших розрахунків величини приросту індексу споживчих цін.

Разом з тим, оскільки розмір підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у вересні 2015 року не перевищив суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, відповідачем зроблено висновок про те, що працівники мають право на індексацію заробітної плати у вересні-листопаді 2015 року, яка розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення постійних складових заробітної плати.

Таким чином, інспекційним відвідуванням встановлено, що індексація заробітної плати працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за період квітень 2014 року - листопад 2015 року, не була нарахована у порядку визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.03 №1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення», чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», Закону України від 06.02.2003 №491-4 «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

При цьому, як наголошує представник відповідача акт був підписаний керівником об`єкта відвідування без зазначення того факту, що до Акту є/або будуть надані зауваження відповідно до Порядку, з огляду на що підписання акту без зауважень керівником об`єкта відвідування, є фактично визнання ним порушень вказаних в даному Акті.

Додає, що 30 жовтня 2018 року при розгляді вищезазначених порушень, першим заступником начальника Головного управління Андрієнком В.С., було прийнято рішення про винесення постанови про накладання штрафу на підставі абз. 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України на Інститут загальної і неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України.

При цьому, відповідач зауважує, що відповідно до п. 29 Порядку заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Щодо доводів позивача про те, що неналежне повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу обмежило його в праві на захист, відповідач зазначає, що 23.10.2018 відповідач склав виклик на розгляд справи про накладення штрафу, що відбудеться 30.10.2018 о 12:30 в приміщенні Головного управління Держпраці у Київській області, за адресою: м. Київ, вул. Вавілових, 10. Вказаний виклик на розгляд справи про накладення штрафу від 23.10.2018, надісланий позивачу 24.10.2018 поштою рекомендованим листом, що підтверджується квитанцією ПАТ «Укрпошта» від 24.10.2018. Відповідно до відомостей поштових відправлень рекомендований лист №447, який відправлявся відповідачем за місцезнаходженням позивача, 25.10.2018 вручено за довіреністю.

Відтак, за висновком відповідача, повідомлення про розгляд справи надіслано більш ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу.

Підсумовуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2018 позовну заяву залишено без руху як таку, що подана без додержання вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України), та встановлено строк для їх усунення.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду м. Києва Кармазіна О.А. від 10.12.2018 вказану справу прийнято до провадження. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Встановлені судом обставини.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, враховуючи пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

06.09.2018 відповідачем зареєстровано спільну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 про невиплату Інститутом загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України індексації заробітної плати.

03.10.2018 першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області видано наказ № 3619 про проведення інспекційного відвідування Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України у період з 04 жовтня по 18 жовтня 2018 року.

У період з 11.10.2018 по 18.10.2018 посадовою особою ГУ Держпраці у Київській області на підставі направлення від 04.10.2018 № 1264 проведено інспекційне відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю, а саме: Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України, за результатами якого складено акт від 18.10.2018 № КВ1264/71/АВ, яким встановлено, що в порушення вимог ст. 95 КЗпП України, ст. 33 Закону України «Про оплату праці», Закону України від 06.02.2003 №491-4 «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» що індексація заробітної плати працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не була нарахована у порядку визначеному Постановою КМУ від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження порядку проведення індексації грошових доходів населення».

На підставі зазначено акту інспекційного відвідування відповідачем прийнято постанову від 30.10.2018 № КВ1264/71/АВ/МГ/ФС-539 про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на Інститут загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України накладено штраф у розмірі 186150,00 грн.

Разом з тим, позивач не погоджуючись з вказаною постановою, звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України, у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно з ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Так, Закон України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ, у редакцій чинній на момент виникнення спірних правовідносин, з урахуванням вимог Закону України від 06.02.2003 № 491-ІV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення») визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону № 1282-ХІІ).

Згідно зі ст. 2 Закону № 1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, у тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з ст. 4 вказаного Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Статтею 6 № 1282-ХІІ визначено державні гарантії підвищення грошових доходів населення у зв`язку із зростанням цін. Так, у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, порядок проведення індексації грошових доходів населення затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з вимогами п. 1 Порядку № 1078 цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер;

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку.

Статтею 265 КЗпП України передбачено, що особи, винні в порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Разом з тим, як встановлено інспекційним відвідуванням, у період з січня 2013 року по серпень 2015 року не відбувалось збільшення розміру посадових окладів працівників інституту, з огляду на що січень 2013 року є базовим для розрахунку приросту індексу споживчих цін у період з квітня 2014 року по листопад 2015 року.

Також, як зазначено в акті інспекційного відвідування, який є носієм доказової бази, за даними Держстату України, приріст індексу споживчих цін розпочався з квітня 2014 року, зокрема, квітень 2014 року -1,10 %; травень 2014 року - 3,30 %; червень 2014 року - 6,70 %; липень 2014 року 10,80 %; серпень 2014 року - 10,80%; вересень 2014 року - 12,30%; жовтень 2014 року - 12,30%; листопад 2014 року -16,50%; грудень 2014 року - 19,30%; січень 2015 року - 21,60%; лютий 2015 року 25,20%; березень 2015 року - 29,10%; квітень 2015 року - 39,50%; травень 2015 року - 50,60%; червень 2015 року - 71,70%; липень 2015 року - 75,50%; серпень 2015 року 75,50%; вересень 2015 року - 75,50%; жовтень 2015 року - 75,50%; листопад 2015 року - 75,50%; грудень 2015 року - 75,50%.

В той же час, у зв`язку з підвищенням у вересні 2015 року працівникам Інституту розміру посадових окладів (тарифних ставок), вересень 2015 року став для них базовим для подальших розрахунків величини приросту індексу споживчих цін. Однак, зважаючи на те, що розмір підвищення посадових окладів (тарифних ставок) у вересні 2015 року не перевищив суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, працівники мали право на індексацію заробітної плати у вересні-листопаді 2015 року, яка розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення постійних складових заробітної плати.

Тобто, виходячи з аналізу положень вимог законодавства щодо регулювання індексу споживчих цін та його обчислення, а також зважаючи на не збільшення розміру посадових окладів працівників інституту у період з січня 2013 по серпень 2015 року та зважаючи на приріст індексу споживчих цін у період з квітня 2014 року по грудень 2015 року, працівники Інституту мали право на індексацію заробітної плати за період з квітня 2014 року по листопад 2015 року.

В той же час, індексація заробітної плати, зокрема, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4, ОСОБА_5 за період квітень 2014 року - листопад 2015 року не була нарахована.

Вказані обставини позивачем не заперечуються та не спростовуються, а також матеріали справи не містять жодних, у розумінні ст. 73 КАС України доказів, підвищення працівникам Інституту у період з квітні 2014 року по жовтень 2015 року посадових окладів, у зв`язку з чим, проаналізувавши зафіксовані в акті перевірки обставини у їх сукупності, в контексті викладених вище норм права, суд приходить до висновку про порушення позивачем вимог оплати праці відносно працівників за період квітень 2014 року - листопад 2015 року, оскільки позивачем не було здійснено виплату індексації заробітної плати, зокрема, колишнім працівникам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Посилання позивача на те, що після вступу в дію пунктів 6-7 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Інститут повинен був застосовувати положення і норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України (постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078), виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджету на 2014 рік, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки індексація заробітної плати є компенсаційною виплатою (рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013), передбаченою статтею 33 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», вона входить до структури заробітної плати, що також підтверджується підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 № 5, відповідно до якого суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, тоді як, виходячи з аналізу положень ст. 43 Основного Закону України, роботодавці зобов`язані проводити працівникам індексацію заробітної плати, яка є її складовою, у разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, що має місце у даному випадку, як зазначено вище.

Що ж стосується доводів позивача про те, що інспекційне відвідування проводилось на підставі розгляду колективного звернення колишніх працівників від 30.08.2018, які не є працівниками, а відтак підстава проведення інспекційного відвідування є незаконною, оскільки, у тому числі, такий позаплановий захід має проводиться виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу, однак копія погодження Державної регуляторної служби чи відповідного державного колегіального органу на проведення позапланової перевірки Головним управлінням Держпраці у Київській області не надавалась, то суд звертає увагу заявника на те, що інспекційне відвідування проводилось на підставі наказу від 03.10.2018 № 3619 про проведення інспекційного відвідування, який в свою чергу було прийнято за результатами розгляду колективного звернення колишніх працівників. Тоді як, матеріали справи не містять жодних доказів оскарження позивачем наказу від 03.10.2018 № 3619 про проведення інспекційного відвідування та його скасування із зазначених вище підстав, у зв`язку з чим наказ від 03.10.2018 № 3619, є чинним, що вочевидь не може свідчити про протиправність спірної постанови, з огляду на що доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

При цьому, посадових осіб відповідача було допущено до проведення інспекційного відвідування саме на підставі наказу від 03.10.2018 № 3619, у зв`язку з чим цей акт вичерпав свою дію фактом застосування.

Відносно доводів позивача про те, що Інститутом виявлено, що в акті невірно зазначений базовий місяць для розрахунку приросту індексу споживчих цін, зокрема ОСОБА_5 , а отже неправильно зазначений період індексації, що порушує права Інституту та його працівників, то суд вважає вказані доводи безпідставними, оскільки до акту інспекційного відвідування відносно зазначеного не надано жодних зауважень, що свідчить про те, що позивач погодився з висновками відповідача, зазначеними в такому акті. При цьому, позивачем не доведено та, не надано жодних доказів того, який саме базовий місяць для розрахунку приросту індексу споживчих цін, зокрема, ОСОБА_5 мав бути застосований та зазначений відповідачем в акті інспекційного відвідування.

Щодо твердження позивача про неповідомлення відповідачем позивача за п`ять днів до днів до дати розгляду справи, то суд виходить з наступного.

Так, механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - штрафи) визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (п. 3 Порядку № 509).

Відповідно до п. 4 вказаного Порядку справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно з п. 6 Порядку № 509 про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Пунктом 7 Порядку № 509 передбачено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Із сукупного аналізу змісту цих пунктів вбачається, що суб`єкт господарювання має бути обізнаний про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи, для цього законодавцем передбачені різні способи сповіщення, зокрема рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що у пункті 6 Порядку № 509 зазначено саме про повідомлення уповноваженими посадовими особами, а не про надіслання повідомлення суб`єктам господарювання та роботодавцям не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду їх справи.

Відтак, очевидним є те, що використання будь-якого із зазначених способів повинно мати наслідком доведення до відома / сповіщення суб`єктів господарювання та роботодавців про те, що розгляд їх справи буде здійснюватися не раніше п`яти днів від дня отримання такої інформації. Передбачення у Порядку № 509 вказаного строку, на переконання суду, обумовлена необхідністю надання суб`єктам господарювання та роботодавцям можливості належним чином підготуватися до захисту своїх прав та у разі необхідності скористатися правом на отримання професійної правничої допомоги.

Окрім того, виходячи із приписів пункту 7 Порядку № 509, за загальним правилом справа повинна розглядатися за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Уповноважена посадова особа вправі розпочати розгляд справи про накладення штрафу за умови встановлення факту повідомлення суб`єкта господарювання чи роботодавця про розгляд справи не пізніше ніж за п`ять днів до дати такого розгляду у один із способів, що передбачений пунктом 6 Порядку № 509. Можливість розгляду справи без їх участі чітко обмежена наявністю інформації про повідомлення вказаних осіб відповідно до пункту 6 Порядку № 509 та відсутністю обґрунтованого клопотання про відкладення розгляду справи.

Так, як видно з матеріалів справи 23.10.2018 відповідачем було сформовано повідомлення № 44//2/18/14954 щодо розгляду справи про накладення штрафу, в якому відповідачем зазначено, що 30.10.2018 о 12 год. 30 хв. у кабінеті 303 буде проводитися розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, передбачених абзацом 4 частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Вказане повідомлення було надіслане на адресу Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України 24.10.2018 за номером відправлення № 447, що підтверджується квитанцією про відправлення повідомлення.

При цьому, як видно з наданої відповідачем роздруківки із сайту АТ «Укрпошта» щодо пересилання поштових відправлень за номером відправлення № 447 (том 1 а.с. 127), таке повідомлення отримано інститутом 25.10.2018.

Відтак, зважаючи на те, що повідомлення про розгляд справи про правопорушення позивачем отримано 25.10.2018, тоді як розгляд справи призначений на 30.10.2018, таке повідомлення Інститутом отримано за п`ять днів до дати такого розгляду, тобто завчасно, з огляду на що доводи позивача про неналежного його повідомлення про розгляд справи, є помилковими.

За висновком суду у позивача було достатньо часту для підготовки до розгляду справи, а у разі недостатності часу на таку підготовку, не позбавлений був можливості клопотати перед контролюючим органом про відкладення такого розгляду.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що не всі формальні порушення процедури можуть бути підставою для скасування пенвого акту. У даному випадку судом не встановлено вагомих та значимих порушень процедури, які могли б зумовлювати скасування спірного рішення.

При цьому, судом також враховується, що відповідно до п. 19 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Тобто, припис виноситься контролюючим органом одночасно із складанням акту, у разі виявлення порушення законодавства про працю.

Згідно з п. 20 Порядку № 295 акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

При цьому, відповідно до пункту 21 Порядку № 295 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

З матеріалів справи вбачається, що акт інспекційного відвідування від 18.10.2018 № КВ1264/71/АВ підписано керівником об`єкта відвідування ОСОБА_8 , заступником директора з економічних питань Інституту Рожанською А.Л. та головним бухгалтером Інституту Тимчук К.В. без зауважень.

Тоді як такий акт інспекційного відвідування від 18.10.2018 № КВ1264/71/АВ отримано позивачем 18.10.2018, про що свідчать підпис керівника об`єкта відвідування ОСОБА_8 , на відповідному акті та скріплений печаткою Інституту.

В той же час, позивачем не надано, а судом не встановлено подання Інститутом протягом трьох днів з моменту отримання акта інспекційного відвідування зауважень або заперечень на викладену в акті інформацію.

Не надано таких заперечень і під час розгляду самої справи.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також виходячи із заявлених вимог та підстав позову, суд приходить до висновку, що в порядку виконання обов`язку, визначеного ч. 1 ст. 77 КАС України, позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Доводи позивача, що викладені у позовній заяві, як підстава для задоволення позовних вимог, спростовуються висновками суду, викладеними у даному рішенні.

У взаємозв`язку з наведеним слід зазначити, що відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог та їх обґрунтування, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки досліджених доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на з`ясуванні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Інституту загальної та неорганічної хімії ім. В.І. Вернадського НАН України, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, апеляційні скарги в електронній формі подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя О.А. Кармазін