Справа № 320/5476/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 жовтня 2021 року справа № 320/5476/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови позивачу здійснити перерахунок та виплату основної та додаткової пенсій, підвищення пенсії згідно із ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок та виплатити позивачу державну пенсію по інвалідності з розрахунку 8-ми (восьми) мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 включно з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин пропуску такого строку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 позовну заяву повернуто позивачу.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 скасовано, а справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

30.09.2021 матеріали адміністративної справи №320/5476/21 повернулись на адресу Київського окружного адміністративного суду та були передані для продовження розгляду судді Кушновій А.О.

Враховуючи, що вказана адміністративна справа повернулась для продовження розгляду після скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 про повернення позовної заяви, суд продовжує розгляд матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії зі стадії залишення позовної заяви без руху та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин пропуску такого строку.

02.06.2021 на адресу суду від позивача на виконання вимог ухвали суду від 19.05.2021 надійшли докази усунення недоліків, а саме заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 31.05.2021.

У заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 31.05.2021 позивач зазначив, що на початку 2021 року з засобів масової інформації позивач дізналась, що рішенням Конституційного суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 були визнані неконституційними зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внесені відповідно до Закону №76-УІІІ від 28.12.2014, якими було обмежено пільги та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, а також про те, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 правове регулювання правовідносин щодо виплати пенсії та додаткової пенсії особам, які мають статус осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та дітям війни іншими законами, крім Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", та Закону України "Про соціальний захист дітей війни", не здійснювалося.

Після цього позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення перерахунку та виплату доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, проживаючому в зоні посиленого радіоекологічного контролю, та додаткової пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, проте відповідач листом від 21.04.2021 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку пенсії. Не погодившись з відповіддю відповідача, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Позивач вказав, що якщо сума пенсії своєчасно не одержана пенсіонером з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, то такі суми незалежно від того, чи були вони вже нараховані, чи повинні були бути нарахованими, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення". У зв`язку з викладеним, просить суд поновити позивачу строк для подачі позовної заяви.

Дослідивши зміст заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 31.05.2021, суд дійшов висновку, що викладені позивачем у позовній заяві твердження про те, що звернення із заявленими вимогами не обмежено будь-яким строком, спростовуються позицією, наведеною у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а. При цьому будь-яких інших пояснень та доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення з позовною заявою до суду позивачем до заяви про поновлення строку звернення до суду від 31.05.2021 не надано.

Отже суд дійшов висновку, що позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 31.05.2021 не було наведено поважних підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, як і не надано відповідних доказів поважності причин пропуску такого строку.

Скасовуючи ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 07.06.2021 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 відповідно до положень п.1 ч.4 ст.169 КАС України, колегією суддів апеляційної інстанції у постанові від 16.09.2021 було зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не усунення недоліків позовної заяви, який мав наслідком повернення позовної заяви на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки позивачем на виконання вимог ухвали Київського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 було подано заяву про поновлення строків звернення до адміністративного суду із викладеними в ній причинами пропуску строку. Натомість положення п.1 ч.4 ст.169 КАС України не передбачають можливість повернення позовної заяви, якщо позивачем подано заяву про поновлення строків звернення до суду.

Також вказано, що колегія суддів не спростовує висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду, та звернуто увагу на те, що в такому випадку підставою для повернення позовної заяви є положення п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що позовну заяву позивача було протиправно повернуто саме на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, тому наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, ураховуючи висновки Шостого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 16.09.2021, суд зазначає, що позовна заява підлягає поверненню, оскільки позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведені поважні підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

При цьому суд керується положеннями п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Так, згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч.1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч.2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд зазначає, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 95946021) зазначив, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав наголосила на тому, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звернула увагу на те, що таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується з принципом "Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt", згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

Також Судова палата, з посиланням на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, зазначила, що норми, зокрема, статі 87 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" та статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії), підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав дійшла висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

На підставі викладеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав визнала за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку тощо.

До того ж Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав звернула увагу на те, що:

- за умови відсутності часових обмежень для звернення до суду за минулі періоди Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади був би позбавлений можливості реалізовувати покладені на нього завдання, зокрема здійснювати ефективний розподіл фінансових ресурсів для пенсійного забезпечення; така ситуація не відповідала б принципу юридичної визначеності у правовідносинах щодо пенсійного забезпечення у солідарній системі (п.45 постанови);

- поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами (п.48 постанови);

- чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку (п.49 постанови).

Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, вищевказані правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, підлягають обов`язковому врахуванню.

З огляду на викладене, суд вважає, що права позивача на отримання сум періодичних платежів - підвищення до пенсії і додаткової пенсії, підлягають захисту в межах встановленого КАС України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.

Наведене, у свою чергу, свідчить, що звернувшись у травні 2021 року до суду з позовом про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсійних платежів за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року включно позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Доводи позивача про те, що якщо сума пенсії своєчасно не одержана пенсіонером з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, то такі суми незалежно від того, чи були вони вже нараховані, чи повинні були бути нарахованими, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суперечать позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а, а тому не беруться судом до уваги.

Посилання позивача на Віденську конвенцію про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, до якої приєдналася Україна 12 липня 1996 року та якою встановлюється тридцятирічний строк позовної давності за вимоги відшкодування ядерної шкоди суд відхиляє, оскільки Віденська конвенція про цивільну відповідальність за ядерну шкоду регулює подання позову про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства, тоді як предметом цього позову є перерахунок та виплата пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2019 у справі № 431/1700/16-а.

З огляду на ненаведення позивачем у заяві про поновлення строків звернення до адміністративного суду від 31.05.2021 поважних причини для поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом, та ненадання відповідних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу з усіма доданими до неї документами на підставі п.9 ч.4 ст.169 КАС України та ч.2 ст.123 КАС України.

Керуючись ст. 121, 123, п.9 ч.4 ст.169, ст. 243, ст. 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - повернути позивачу із усіма доданими до неї документами.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві, зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 13.10.2021 р.

Суддя Кушнова А.О.