Справа № 160/3290/20
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/3290/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року (суддя суду 1 інстанції Єфанова О.В.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в якому просив:

- визнати бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 1 березня 2012 року до 1 жовтня 2019 року протиправною;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 1 березня 2012 року до 1 жовтня 2019 року в сумі 16482,83 грн., яка визначена відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159;

- визнати бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо зобов`язанню не чекаючи пред`явлення позову, негайного поновлення ОСОБА_1 порушеного конституційного права на соціальний захист, що включає право на забезпечення у разі часткової втрати працездатності в частині компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 1 березня 2012 року до 1 жовтня 2019 року протиправною;

- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - суб`єкта владних повноважень кошти на моральне відшкодування в сумі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскільки відповідачем, з порушенням строків, страхові виплати, нараховувалися та виплачувалися не в повному обсязі, то останній, на виконання вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», повинен був нарахувати та виплатити компенсацію.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з невиплатою коштів в розмірі 424,57 грн. за період з листопада 2019 року по травень 2020 року відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову, оскільки судом, при ухваленні рішення, не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до неправильного вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, зазначає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, де отримував страхові виплати.

15 жовтня 2019 року, позивач, в порядку досудового врегулювання спору, звернувся до Управління із заявою про перерахування йому страхових виплат.

Розглянувши звернення позивача, Управлінням проведено перевірку щодо обставин викладених в заяві, за результатами якої, донараховано ОСОБА_1 страхові виплати, що підтверджується постановою від 31.10.2019 за №0402/6539/6539/6586/67 та проведено індексацію за період з 01.03.2012 року по 01.10.2019 року.

Донараховану суму позивачу виплачено, що підтверджується платіжними дорученнями: №1088 від 15.11.2019 в сумі 29988,18 грн.; №1104 від 21.11.2019 в сумі 1020,91 грн.; № 13457 від 05.05.2020 в сумі 424,57 грн.

Позивач звернувся з даним позовом до суду, оскільки вважав, що відповідач зобов`язаний, внаслідок несвоєчасного донарахування ним страхових виплат, нарахувати та виплати компенсацію, що встановлено вимогами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статтей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі - Порядок № 159) визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 28 квітня 2021 року по справі № 686/20861/17, від 14 квітня 2021 року по справі № 465/322/17, від 13 січня 2020 року по справі№ 803/203/17, від 20 лютого 2018 по справі №336/4675/17, від 21 червня 2018 по справі №523/1124/17 та від 03 липня 2018 по справі № 521/940/17.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 15 жовтня 2019 року, позивач звернувся до Управління із заявою про перерахування йому страхових виплат.

Відповідно до листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 06 листопада 2019 року за № 03-10/8219, ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності по сукупності двох випадків в розмірі 30 % з 26.10.2006, в тому числі повторно по травмі 07.04.1995 10 % та по травмі 09.12.1997 20%.

На підставі постанови правління Фонду від 30.03.2021 за № 15 з 01.03.2012 був проведений перерахунок страхових виплат потерпілим, які отримували щомісячні страхові виплати.

Однак, Управлінням здійснено перерахунок страхових виплат ОСОБА_1 , тільки по випадку, що стався 07.04.1995.

Відділенням не застосовано коефіцієнт підвищення для перерахунку страхової виплати по другому страховому випадку (09.12.1997).

Постановою Дніпровського відділення управління Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 31 жовтня 2019 року № 0402/6539/6539/6586 ОСОБА_1 проведено донарахування щомісячних виплат з березня 2012 року по вересень 2019 року.

Крім того, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, листом від 11 лютого 2020 року за № 03-10/1020 повідомило позивача про донарахування та виплату щомісячних страхових виплат у листопаді 2019 року та про донарахування індексації у розмірі 6065,42 грн.

Донарахування виплачені позивачу, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями, та не оспорюються сторонами.

24 лютого 2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату останнім компенсації за несвоєчасне донарахування соціальних виплат з 01 березня 2012 року по 01 жовтня 2019 року, які фактично було вплачено в листопаді 2019 року.

Оскільки відповідачем, щомісячні страхові виплати з березня 2012 року по вересень 2019 року, донараховані та виплачені лише в листопаді 2019 року, тобто з порушенням строків їх виплати, що є підставою для компенсації втрати частини грошових доходів.

Також, Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2021 року по справі № 240/6583/20, дійшов висновку, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статтей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена і у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17 та від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17.

Крім того, як вже зазначалося, позивач, 24 лютого 2020 року, звертався до відповідача із заявою про виплату останнім компенсації за несвоєчасне донарахування соціальних виплат з 01 березня 2012 року по 01 жовтня 2019 року, які фактично було вплачено в листопаді 2019 року, однак Управління Фонду зазначені платежі не нараховувалися та не виплачувалися.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні вимог щодо визнання бездіяльності відповідача в частині ненарахування та невиплати, та зобов`язання останнього виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, з підстав непідтвердження нарахування позивачу страхових виплат в період з березня 2012 року по вересень 2019 року, оскільки нарахування та виплати були здійснені у листопаді 2019 року, що сторонами не оспорюється.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію виплачують за рахунок коштів Фонду соціального страхування, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та 2) виплата нарахованих доходів.

При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Таким чином, оскільки Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, несвоєчасно здійснено донарахування належних сум страхових виплат, за період з березня 2012 року по вересень 2019 року, та Управління здійснило їх донарахування та виплату лише в листопаді 2019 року, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Положеннями статті 56 Конституції України регламентовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у принижені честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Нормами статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У постанові від 27.11.2019 у справі №750/6330/17 Верховний Суд зазначив, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір (п. 51). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 53). З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем (п. 54).

В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 гривень позивач вказує на протиправну поведінку відповідача. Зазначає, що зазнав душевних хвилювань, оскільки відповідачем порушено його права на соціальний захист, що включає право на страхові виплати, через часткову втрату працездатності, які відповідачем не повністю виплачувалися за період з 01 березня 2012 року до 01 жовтня 2019 року та осатаній відмовився поновити соціальні права у вигляді компенсації втрати доходів.

Враховуючи наведені положення законодавства, правові висновку Верховного Суду та надаючи оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд зазначає, що позивачем не доведено та судом не встановлено, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою. Отже, враховуючи те, що позивачем не доведений факт заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому моральної шкоди, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому судом апеляційної інстанції також враховуються висновки Верховного Суду викладені у постановах від 21 лютого 2020 року у справі №628/3028/16-а, від 21 лютого 2020 року у справі №363/3520/16-а, від 09 червня 2021 року у справі № 280/5216/19 у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та ухвалено рішення з помилковим застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 317 КАС України, є підставою для скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позову щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині нарахування та невиплати компенсації втрати доходів, зобов`язання останнього виплатити позивачу компенсації втрати частини доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, з прийняттям нового рішення в цій частині - про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову про визнання бездіяльності Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 1 березня 2012 року до 1 жовтня 2019 року протиправною та зобов`язанні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 1 березня 2012 року до 1 жовтня 2019 року в сумі 16482,83 грн.

В цій частині ухвалити нове рішення.

Визнати бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 1 березня 2012 року до 1 жовтня 2019 року протиправною.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 1 березня 2012 року до 1 жовтня 2019 року в сумі 16482,83 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко