Справа № 420/4185/21
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4185/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ (вул.Єврейська, 55, прим.01, м.Одеса, 65045, ) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м.Одеса, 65078, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів-комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ звернулось до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою, у якій просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА500020/2020/000125/2 від 24 вересня 2020 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів-комерційного призначення №UА500020/2020/00451.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з метою митного оформлення придбаних товарів та випуску їх у вільний обіг, 17.09.2020 року ТОВ ГЛАВТЕКСТИЛЬ через декларанта подано електронну митну декларацію №UA500020/2020/226748, разом із відповідними супровідними документами, згідно яких митна вартість товару була визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Проте, митним органом відмовлено в митному оформленні (випуску) товарів за заявленою декларантом митною вартістю, та оформлено карту відмови у митному оформленні випуску № UA500020/2020/00451, з підстав винесення згідно вимог ст. 55 МКУ Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2020/000125/2 від 24.09.2020р. Проте, позивач не погоджується означеними рішеннями митного органу, зазначаючи, що з урахуванням вимог ч. 2 ст. 53 МК України позивачем до митного органу було подано усі необхідні документи, які підтверджують митну вартість ввезених на митну територію України товарів. До того ж, на вимогу митного органу позивачем були надані додаткові документи, які податковим органом не прийнято до уваги. Отже, позивач вважає, що не наведення вiдповiдачем в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, якi цi документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №420/4185/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року задоволено клопотання повноважного представника позивача Корміч Світлани Вячеславівни (від 22.04.2021р. вхід.№20516/21) щодо витребування доказів. Витребувано від Одеської митниці Держмитслужби належним чином засвідчені копії митних декларацій від 14.08.2020р. №UA500490/2020/500748, та від 12.08.2020 р. №UA500500/2020/501539. Зупинено провадження по справі № 420/4185/21, до отримання витребуваних судом письмових доказів.

Ухвалою суду від 17 червня 2021 року поновлено провадження у справі №420/4185/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2021 року розгляд справи №420/4185/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування Рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА500020/2020/060125/2 від 24 вересня 2020 року, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів-комерційного призначення №UА500020/2020/00451, вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на « 02» серпня 2021р. о 12 год. 15 хв.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №420/4185/21 за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови, на тридцять днів.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року, з урахуванням приписів п.3 ч.2 ст.183 КАС України, закрито підготовче провадження по справі №420/4185/21, та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.09.2021 р. - 14 год. 45 хв.

Відповідач - Одеська митниця Держмитслужби з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву (вхід.№22245/21 від 30.04.2021р.), наголошуючи, зокрема, що при прийнятті оскаржуваного рішення контролюючий орган діяв у відповідності до чинного законодавства, та зазначає, що Одеською митницею Держмитслужби було вжито всіх законних заходів на здійснення контролю правильності визначення вартості товарів, які передбачені чинним законодавством України, а тому порушення в діях митного органу, відсутні, а спірне рішення є правомірним, та законним.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

01.05.2019 Р. мiж ТОВ «ГЛАВТЕКСТИЛЬ» та продавцем «CAI KINGDOM GROUP CO., LIMITED» укладено зовнішньоекономічний контракт No UA-CN-001-19 р. на поставку товару за асортиментом, цінами, термiнами і в кількості згідно Інвойсів (п. 1.1 Контракту).

Умови поставки товару формулюються згідно з ІНКОТЕРМС -2010 i вказуються в Інвойсі (п. 3.1 Контракту).

Вартість упаковки і маркування включена у вартість товару (п. 2.3 Контракту).

Ціна на товар встановлюється в доларах США (п. 2.1. Контракту).

01.05.2020 р. мiж покупцем - ТОВ «ГЛАВТЕКСТИЛЬ» та продавцем «САП KINGDOM GROUP CO., LIMITED» підписаний Додаток № 1 до контракту № UA-CN 001-19 р. від 01.05.2019 р., з урахуванням якого п.4.1 Контракту викладено у новій редакції, а саме:

Платежі за товар за даним контрактом робляться за наступних умов:

30% сплачується покупцем на підставі проформи інвойсу; залишок коштів сплачуються частинами на протязі 30 календарних днів від дня вивантаження контейнера у порту на підставі комерційного інвойсу.

Згідно до комерційного інвойсу № СК820131 Вiд 27.07.2020 р., який є невід`ємною частиною Контракту № UA-CN-001-19 р. вiд 01.05.2019 р., Позивачу було поставлено товар за переліком, на загальну суму 26596.73 доларів США.

Згідно проформи iнвойсу № СК820131 вiд 10.07.2020 р. вартість товарів, які планувалось постачанню, складала 26860, 51 доларів США.

Судом також встановлено, що відповідно до укладеного ТОВ «ГЛАВТЕКСТИЛЬ» зовнішньоекономічного контракту № UA-CN-001-19 від 01.05.2019 р.. з продавцем САІ КINGDOM GROUP CO LIMITED» (Китай) на митну територію України надійшов придбаний ТОВ «ГЛАВТЕКСТИЛЬ» товар - пряжа iз синтетичних штапельних волокон; нитки текстуровані з поліефірів комплексні, синтетичні; гумові нитки з текстильним покриттям.

17.09.2020 року ТОВ «ГЛАВТЕКСТИЛЬ» через декларанта подано електронну митну декларацію № UA500020/2020/226748, разом із відповідними супровідними документами, згідно яких митна вартість товару була визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).

До митної декларації № UA500020/2020/226748 додано наступні документи:

- пакувальний лист (Packing list) № СК820131 вiд 27.07.2020 р.; iнвойс № СК820131 Biд 27.07.2020 р.;

- домашній коносамент (House bill of lading) № SHWS220072251 вiд 31.07.2020 p.;

- наряд № 00014339 вiд 10.09.2020 р.;

- сертифікат походження № С70024 вiд 18.08.2020 р.;

банківський платіжний документ, що підтверджує факт здійснення попередньої оплати за товар № NJBKLK7EO313F08 вiд 14.07.2020 р.;

довідка про транспортні витрати Вих. № 0709-1 вiд 07.09.2020 р.;

додаток № 1 від 01.05.2020 р. до контракту № UA-CN-001-19 від 01.05.2019 p.;

контракт № UA-CN-001-19 вiд 01.05.2019 р.;

договір № БР-99 на надання послуг митного брокера вiд 12.12.2018 р.;

договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів № 19069-73 від 19.06.2019 р.

Проте, митним органом було відмовлено позивачеві в митному оформленні (випуску) товарiв за заявленою декларантом митною вартістю, у зв`язку з чим оформив карту відмови у митному оформленні випуску № UA500020/2020/00451 з причин винесення згiдно до 55 МКУ Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500020/2020/000125/2 вiд 24.09.2020р.

Зокрема, у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів митним органом, у тому числі, зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності: згідно п.1 розд.2 Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 53 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Відповідно до вимог розділу III «Правил..», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 № 599 для підтвердження витрат на транспортування товарів, декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Але до митного оформлення жоден з наведених документів не надано.

Крім того, відповідно до п.4.1 додатку №1 вiд 01.05.2020 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27.07.2020 № UA-CN-001-19 платіж за товар: 30% сплачується покупцем на підставі проформи-інвойсу, залишки частинами на підставі комерційного інвойсу. Проте в платіжному дорученнi вiд 14.07 2020 № NJBKLK7E03/3F08 відсутні посилання на проформу-інвойс чи комерційний інвойс.

Вважаючи вказані рішення протиправними, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1 ст.51 Митного Кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщується через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно ст.52 МК України з`явлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти; 4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення органу доходів і зборів щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність органу доходів і зборів щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів; 5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від органу доходів і зборів інформацію щодо підстав, з яких орган доходів і зборів вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від органу доходів і зборів надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.

У випадках, визначених цим Кодексом, для з`явлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Декларація митної вартості подається у разі: 1) якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у частині десятій статті 58 цього Кодексу, і якщо вони не включалися до ціни; 2) якщо з ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, виділено витрати, зазначені у частині одинадцятій статті 58 цього Кодексу; 3) якщо покупець та продавець пов`язані між собою.

В інших випадках декларація митної вартості подається за власним бажанням декларанта або уповноваженої ним особи.

Декларація митної вартості не подається, у тому числі у випадках, передбачених частиною п`ятою цієї статті, у разі декларування партій товарів, митна вартість яких не перевищує 5000 євро.

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей.

Форма декларації митної вартості та правила її заповнення встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З`явлення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України в режимах, відмінних від режиму імпорту, здійснюється при декларуванні цих товарів шляхом з`явлення в митній декларації відомостей про числове значення їх митної вартості та про документи, що його підтверджують.

Відповідно до ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Відповідно до ч.2 ст.54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Отже, з системного аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до статті 55 Митного кодексу України письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду. На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів митний орган за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може надати митному органу додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, що декларуються.

У разі надання декларантом або уповноваженою ним особою додаткових документів митний орган розглядає подані додаткові документи і протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів. У такому випадку надана фінансова гарантія відповідно повертається (вивільняється) або реалізується в порядку та у строки, визначені цим Кодексом.

Якщо митний орган протягом строку, зазначеного у частині дев`ятій цієї статті, не надає обґрунтованої відмови у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів, вважається, що декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість товарів визначено правильно. У такому випадку митний орган скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості, а надана фінансова гарантія повертається (вивільняється) у порядку та строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з частинами першою - другою статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) па основі додавання вартості (обчислена вартість); і) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться па митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції").

За приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GАТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися па раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Зокрема, аналізуючи наведені у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів № UA500020/2020/000125/2 вiд 24.09.2020р., обставини, котрі слугували підставою для його винесення, а також доводи, аргументи учасників справи, у їх сукупності, суд зазначає наступне.

При обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів орган доходів і зборів повинен конкретизувати підстави незастосування цих методів, навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Натомість, у п.33 оскаржуваного рішення, у якому мають бути викладені обставини прийняття рішення, зазначено лише посилання на митні декларації, в порівняння з якими співставлялась вартість товару. Визначити який саме товар переміщувався через митний кордон за вказаною декларацією, та на підставі яких документів визначалась вартість товару відповідно не є можливим.

Окрім того, у разі використання митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен зазначити реквізити таких декларацій, а також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися органом доходів і зборів при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного методу - за ціною щодо подібних (аналогічних) товарів.

Також, в оскаржуваному рішенні митним органом, серед іншого, зазначено, що в результаті проведеної оцінки митної декларації обрано другорядний метод визначення митної вартості, у зв`язку із чим проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України, проте суд не може перевірити ці дані за відсутністю такої інформації в поданих доказах.

До того ж, посилання контролюючого органу у рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних АСМО «Інспектор», ЄАІС Держмитслужби України не заслуговують на увагу суду також і тому, що означені відомості у жодному разі не можуть слугувати підставою для заниження митної вартості товарів, у разі наявності у декларанта всіх необхідних документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.

Крім того, варто зазначити, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДФС (Держмитслужби) України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості перевірити наявну у ній інформацію, а також в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, та інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, а тому така інформаційна база не містить усіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Верховним Судом у відповідних постановах неодноразово акцентовано, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України, не передбачено

Згідно з пунктами 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути па ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Судом, при цьому, враховано, що до митного оформлення позивачем надавались документи на підтвердження митної вартості товару, що переміщується через митний кордон України, а також на вимогу митного органу також надано пояснення, пакувальний лист (Packing list) № СК820131 вiд 27.07.2020 р.; iнвойс № СК820131 Biд 27.07.2020 р.; домашній коносамент (House bill of lading) № SHWS220072251 вiд 31.07.2020 p.; наряд № 00014339 вiд 10.09.2020 р.; сертифікат походження № С70024 вiд 18.08.2020 р.; банківський платіжний документ, що підтверджує факт здійснення попередньої оплати за товар № NJBKLK7EO313F08 вiд 14.07.2020 р.; довідка про транспортні витрати Вих. № 0709-1 вiд 07.09.2020 р.; додаток № 1 від 01.05.2020 р. до контракту № UA-CN-001-19 від 01.05.2019 p.; контракт № UA-CN-001-19 вiд 01.05.2019 р.; договір № БР-99 на надання послуг митного брокера вiд 12.12.2018 р.; договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів № 19069-73 від 19.06.2019 р. проформа-інвойс № СК820131 вiд 10.07.2020 р.; розрахунок ціни (калькуляція) вiд 27.07.2020 р.; прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 05.07.2020 р.; рахунок-фактура про надання транспортного-експедиційних послуг від виконання договору (контракту) про транспортно-експедицiйнi послуги № 3500 від 07.09.2020p.; заявка № 3 вiд 22.07.2020 р. до Договору про перевезення № 19069-73 вiд 19.06.2019 р. (із зазначенням відстрочення оплати експедиційних послуг); за надання транспортно документ, що містить інформацію біржових органiзацiй про вартість товару або сировини «Про тенденції зниження цін на сировину на світових» від 24.09.2020 p.; копія митної декларації країни відправлення № 00103079 від 28.07.2020 p.; лист № 1-208 вiд Асоціації «Укрлегпром» від 09.09.2020 р.; сертифікат № 226, що підтверджує членство ТОВ «Главтекстиль» в Українській асоціації підприємств легкої промисловості «Укрлегпром», тощо.

Також, у спірному Рішенні про коригування митної вартості товарів контролюючим органом зазначено, що у поданих до митного оформлення документах містяться розбіжності, зокрема: згідно п.1 розд.2 Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 53 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості. Відповідно до вимог розділу III «Правил..», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 № 599 для підтвердження витрат на транспортування товарів, декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Згідно наказу МФУ від 24.05.2012 № 599 до зазначених документів можуть належати рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Але до митного оформлення жоден з наведених документів не надано.

Між тим, як встановлено судом, з метою митного оформлення зазначених придбаних товарів та випуску їх у вiльний обіг та у відповідності до ч. 2 статті 53 МК України, позивачем 17.09.2020 р. через декларанта подано електронну митну декларацію № UA500020/2020/226748, разом із відповідними супровідними документами, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) № UA-CN-001-19 р. вiд 01.05.2019 р. або документ, який його замінює, та додатки до нього;

3) рахунок-фактура (інвойс) № СК820131 від 27.07.2020 р. або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

Разом з листом Вих. № 2409-1 вiд 24.09.2020 р. позивачем подана проформа інвойс № СК820131 вiд 10.07.2020 р., що також не заперечується митним органом у Рішенні про коригування митної вартості товарiв № UA500020/2020/000125/2 вiд 24.09.2020 р.

4) банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару від 14.07.2020 №NJBKLK7E0313F08;

5) iншi платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару подано - пакувальний лист № СК820131 від 27.07.2020 р., - навантажувальний документ № 00014339 від 10.09.2020 р.;

6) домашній коносамент №SHWS220072251 від 31.07.2020 р., довідку про транспортні витрати Bux. № 0709-1 від 07.09.2020 р.

Разом з листом Вих. № 240-1 вiд 24.09.2020 р. позивачем подано рахунок -фактуру про надання транспортного-експедиційних послуг від виконання договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 3500 вiд 07.09.2020р., заявка № 3 вiд 22.07.2020 р. до Договору про перевезення № 19069-73 від 19.06.2019 р. (iз зазначенням відстрочення оплати за надання транспортно-експедиційних послуг);

Тобто, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 53 МК України позивачем, на думку суду, до митного органу було подано у повному обсязі документи, на підтвердження митної вартості ввезених на територію України товарів.

Водночас, щодо окресленого у п. 2. графи 33 Рішення про коригування митної вартості, а саме, що відповідно до п.4.1 додатку №1 вiд 01.05.2020 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 27.07.2020 № UA-CN-001-19 платіж за товар: 30% сплачується покупцем на підставі проформи-інвойсу, залишки частинами на підставі комерційного інвойсу. Проте в платіжному дорученнi вiд 14.07 2020 № NJBKLK7E03/3F08 відсутні посилання на проформу-інвойс чи комерційний інвойс, суд зазначає наступне.

У платіжному документі, виданому банком від 14.07.2020 р., про перерахування попередньої оплати у розмірі 30%, вказаний номер та дата зовнішньоекономічного контракту (строка 70), відповідно до умов якого позивачем перераховано грошові кошти на рахунок Продавця. Разом з заявкою на купівлю валюти для сплати по зовнішньоекономічного контракту Покупцем подавалися до банку зовнішньоекономічного контракту та інвойсу. Інвойс є лише рахунком, на підставі якого здійснюється оплата за товар, тобто документом, який визначає вартість конкретної партії товару.

Судом відхиляються також зазначені у п. 3. графи 33 спірного Рішення твердження контролюючого органу, що при розгляді додаткових документів, наданих декларантом, Митним органом встановлено невідповідність зазначеної в банківському платіжному дорученні від 14.07.2020 р. №NJBKLK7EO313F08, суми умовам оплати, оскільки відповідно до Додатку № 1 вiд 01.05.2020 р. до контракту № UA-CN-001-19 вiд 01.05.2019 р., п.4.1 Контракту викладений у новій редакції, а саме: - «Платежі за товар за даним контрактом робляться за наступних умов: 30% сплачується покупцем на підставі проформи інвойсу; залишок коштів сплачуються частинами на протязі 30 календарних днів від дня вивантаження контейнера у порту на підставі комерційного інвойсу».

Згідно проформи iнвойсу № СК820131 вiд 10.07.2020 р. вартість товарів, які планувалось до постачання, складала 26860, 51 доларів США, відповідно 30% від вказаної суми ( 8058,15 доларів США) і було сплачено Позивачем як попередня оплата за товар. Остаточний розрахунок за товар повинен здiйснюватися Позивачем на підставі комерційного інвойсу № СК820131 Вiд 27.07.2020 р.

Отже, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що сума, котра позивачем сплачена за товар, та підтверджується банківським документом від 14.07.2020 р. № NJBKLK7E0313F08, вiдповiдає як умовах зовнішньоекономічного контракту (п.4.1), так і проформі інвойсу № СК820131 вiд 10.07.2020 p.

Не заслуговують на увагу суду також окреслені у п. 4. графи 33 Рішення про коригування митної вартості товарів UA500020/2020/000125/2 від 24 вересня 2020 р., твердження, що при розгляді додаткових документів, наданих декларантом, митним органом встановлено, що в копії митної декларації країни відправлення від 28.07.2020 P. № 00103079, зазначений інший номер коносаменту, який до митного оформлення не надавався, оскільки, як з`ясовано судом, у поданій до митного оформлення копії декларації країни відправлення № 00103079 від 28.07.2020 р. вказаний номер лінійного коносаменту № COSU вiд 31.07.2020 р. До митного оформлення надавався домашній коносамент № SHWS220072251 вiд 31.07.2020 р. Лінійний коносамент видається морською лінією оператору, експедитору або агенту. При цьому, домашній коносамент функціонує між фактичним покупцем і фактичним продавцем товару, та фактично є додатковим до лiнiйного.

Домашній коносамент існує для роботи між фактичним вантажовідправником і одержувачем товарів, а лінійний - призначений для місцевих і іноземних експедиторів, які надають допомогу в здійсненні угоди.

Вся інформація в лінійному коносаменті COSU і домашньому коносаменті SHWS220072251, включаючи інформацію про судно, опис вантажу, номер контейнера, вага, кiлькiсть контейнерів, дата вiдправки і т.д. збігається в повному обсязі. Єдині відмінності лінійного коносамента COSU та домашнього коносамента SHWS220072251 лише в полях вантажовiдправника, вантажоодержувача, а також того, хто має бути повідомлений щодо прибуття вантажу.

Отже, у митній декларації країни відправлення №00103079 вiд 28.07.2020 року в графі - «номер транспортної накладної (коносамента)» зазначено номер лiнiйного коносаменту, а саме: COSU.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, та зважаючи, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, та банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, суд дійшов висновку, що ТОВ ГЛАВТЕКСТИЛЬ, з метою підтвердження митної вартості товару, до Одеської митниці Держмитслужби надано у повному обсязі документи, котрі містять необхідну інформацію про товар, та його ціну. Натомість, суб`єктом владних повноважень не доведено належними, та достатніми доказами, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару, свідчать про її заниження, як і не доведено неможливість визначення митної вартості за ціною договору, та як наслідок необхідність застосування додаткового методу.

Вищевикладене спростовує твердження Одеської митниці Держмитслужби, наведені у письмовому відзиві на адміністративний позов.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ ГЛАВТЕКСТИЛЬ про визнання протиправним та скасування Рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА500020/2020/000125/2 від 24 вересня 2020 року, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів-комерційного призначення № UА500020/2020/00451, є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, а тому підлягають задоволенню, з вищеокреслених підстав.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі або відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, повноважним представником позивача у позовній заяві, серед іншого, викладено клопотання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правову (правничу) допомогу у розмірі 5600 грн., а також витрат на копіювання та друк документів у розмірі 1153 грн.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 05.03.2021 р. між Корміч Світланою В`ячеславівною (далi - «Адвокат»), який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ОД № 003 102, виданого Радою адвокатів Одеської області 15.11.2017 р., з одного боку, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Главтекстиль»(далi - «Клієнт»), в особі директора Малiцького Георгія Вячеславовича, що діє на підставі Статуту, з іншого боку, які разом іменуються «Сторони», а окремо «Сторона», укладено Договір про надання правової допомоги № 05/03/21. У Додатку № 1 до означеного договору про надання правової допомоги визначено її розмір, яка складається: з попереднього вивчення документів, формування правової позиції, опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини, вивчення судової практики, підготовки та подачі адміністративного позову до суду, супроводження справи в Одеському окружному адміністративному суді, у загальній сумі 5600грн. Також, до суду надано видатковий касовий ордер №1 вiд 12.03.2021 р. на суму 2800грн.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VI від 05.07.2012.

Згідно з п. 1, 2, 6 ч. 1, 2 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Суд зазначає, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Без сумніву, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до частин 4 та 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки, як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критеріїв пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Між тим, аналізуючи вказане, суд акцентує, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії", зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Безумовно суд не наділений правом його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою, справедливою, та співмірною.

Зокрема, як зазначено вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд акцентує, що предметом позовних вимог в межах даної адміністративної справи є визнання протиправним та скасування Рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА500020/2020/000125/2 від 24 вересня 2020 року, та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів-комерційного призначення № UА500020/2020/00451. Отже, дана справа, на думку суду, не належить до категорії складних справ, а відтак, суд, враховуючи складність розгляду даної справи, заявлені позовні вимоги та їх співвідношення із заявленим розміром судових витрат на правничу допомогу, документально підтверджених сплачених коштів за надання правничої допомоги, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенства права, доходить висновку щодо наявності підстав для стягнення 3 000 грн. на користь позивача, оскільки саме такий розмір гонорару, на думку суду, є справедливим, розумним, та співмірним, зважаючи на складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, витрачений час, тощо.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ч.9 ст.205, ст.ст.241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ (вул.Єврейська, 55, прим.01, м.Одеса, 65045, ) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м.Одеса, 65078, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів-комерційного призначення, задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати Рішення Одеської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UА500020/2020/000125/2 від 24 вересня 2020року

3. Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів-комерційного призначення № UА500020/2020/00451.

3. Стягнути з Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м.Одеса, 65078, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ (вул.Єврейська, 55, прим.01, м.Одеса, 65045, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн.00коп., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі)грн.00коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю ГЛАВТЕКСТИЛЬ (вул.Єврейська, 55, прим.01, м.Одеса, 65045, ) до Одеської митниці Держмитслужби (вул. Івана та Юрія Лип, 21А, м.Одеса, 65078, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів-комерційного призначення, задовольнити

13.10.21.