Справа № 320/5222/21
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2021 року справа №320/5222/21
Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), про не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нові Єзарени, Лазовського району, Молдова, зареєстрованому за адресом: АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер платника податків (ІПН) НОМЕР_4 , грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. за 2015 рік (а саме за 1 (один) рік: з розрахунку 14 календарних днів на рік), під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , виходячи з суми (розміру) грошового забезпечення станом на день мого звільнення з військової служби - 3 вересня 2015 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), здійснити законні фінансові нарахування та провести виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нові Єзарени, Лазовського району, Молдова, зареєстрованому за адресом: АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер платника податків (ІПН) НОМЕР_4 , грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015 рік (а саме за 1 (один) рік: з розрахунку 14 календарних днів на рік), під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , виходячи з суми (розміру) грошового забезпечення станом на день мого звільнення з військової служби - 3 вересня 2015 року.

Виплату здійснити за наступними реквізитами: Установа банку: Головне Управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», код банку одержувача (МФО) 322669, Ідентифікаційний номер платника податків (ІНПП) , картковий рахунок № НОМЕР_5 в гривні Україна, отримувач: ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що й стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що грошова компенсація як соціальна гарантія може бути виплачена у разі наявності відповідного права на відпустки. Тому при звільненні з військової служби грошова компенсація за ненадані під час дії особливого періоду дні додаткових і соціальних відпусток (у тому числі військовослужбовцям - учасникам бонових дій) не виплачується.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Підполковник запасу ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) Збройних Сил України по мобілізації на особливий період з червня 2014 року по вересень 2015 року. З серпня 2014 року, має статус учасника бойових дій АТО, і відповідно з цього часу, має право на пільги, встановлені Законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) від 03.09.2015 року № 307 (по стройовій частині), підполковника ОСОБА_1 поза штатом цієї ж військової частини, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) (по особовому складу) від 03.09.2015 №307 з військової служби у запас, визначено рахувати що справи і посаду здав, виключити його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) та всіх видів забезпечення з цього ж дня, а саме з - 03.09.2015 року.

Слід врахувати, що відповідачем має виступати - військова частина НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яка з 2014 по 2018 роки є окремою військовою частиною та знаходилася в оперативному підпорядкуванні військової частини НОМЕР_6 .

Також слід врахувати, що з 01.08.2018 року відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України і Генерального штабу Збройних Сил України №Д-322/1 дек від 30.01.2018 умовне найменування «військової частини польова пошта НОМЕР_2 » - змінено на «військову частину НОМЕР_1 » і переведено з окремої частини в лінійний мотопіхотний батальйон та передано до складу військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) і обліковано на всіх видах забезпечення.

Таким чином, слід рахувати, що найменування «військова частина польова пошта НОМЕР_2 » є умовним найменуванням «військової частини НОМЕР_1 » ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідно з 01.08.2018 військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) увійшла до складу і перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) і рішення про проведення відповідних фінансових розрахунків та їх виплата військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на даний час належать до компетенції військовій частині НОМЕР_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 ).

Так, станом на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу - 03.09.2015, військова частина НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) не здійснила зі ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 77-2 Кодексу законів про працю України і статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» за 2015 рік (а саме за 1 (один) рік: з розрахунку 14 календарних днів на рік), виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та виключення 13 списків військової частини - 3 вересня 2015 року.

Додаткову пільгову відпустку позивач як учасник бойових дій, не використовував за вказаний період військової служби у 2015 році, що вбачається з витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) від 03.09.2015 року № 307 (по стройовій частині).

Відповідно до вищевказаного наказу (по стройовій частині), командира військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_1 при звільненні з військової служби було здійснено інші передбачені законом розрахунки та виплачено всі грошові кошти.

Разом з тим, позивачу у всупереч вимогам законодавства, у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) не здійснено нарахування та взагалі не виплачено - грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015 рік (а саме за 1 (один) рік: з розрахунку 14 календарних днів на рік), яка передбачена в абзаці 3 пункті 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Під час проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) йому додаткова відпустка передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не надавалась та ним не використовувалась. Позивачу надавали роз`яснення, що на даний час в Україні триває «Особливий період» та відповідно до частини 19 статті 10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» припинено надання військовослужбовцям додаткової відпустки, а отже за період проходження служби у зазначеній військовій частині, позивач не використав своє право на отримання додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», на підставі чого, позивач на даний час має законне право на отримання грошової компенсації.

Так, з даним рішенням військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) суд не згоден, вважає, його незаконним, необгрунтованим, безпідставним, та таким, що істотно порушує законні інтереси та конституційні права, як учасника бойових дій АТО, на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасника бойових дій, за 2015 рік (за 1 (один) рік, а саме: з розрахунку 14 календарних днів на рік), передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з наступних підстав:

Зокрема, згідно з вимогами ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25.03.1992 року (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР, установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством..

Статтею 16'2 Закону України «Про відпустки» від 05 листопада 1996 року №504/96-ВР визначено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік».

Так, згідно ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551 -XII, учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги:

12) використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік».

Слід звернути особливу увагу та врахувати, що абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, пунктами статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII роз`яснено право військовослужбовців на відпустки, порядок надання військовослужбовцям відпусток та відкликання з них.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів».

Слід звернути особливу увагу та врахувати, що абзацом 3 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Додатково слід звернути увагу на те, що статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ визначено значення основного терміну особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій».

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-УІ, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача дійсно виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Так, відповідно до частини 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Тобто, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ), - Відповідачем протиправно не було проведено зі ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015 рік (а саме за 1 (один) рік: з розрахунку 14 календарних днів на рік).

Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з настанням особливого періоду позивач не мав змоги скористатися додатковою відпусткою із збереженням заробітної плати.

Відповідно до п. 3, 5, 6 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України №260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197 (далі - Наказ №260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Тому, зважаючи на вищевикладене, суд вважає позицію відповідача неправомірною та протиправною стосовно того, що з урахуванням дії в Україні особливого періоду та призупинення відповідних прав військовослужбовців щодо додаткових відпусток, позивач не набув відповідного права на отримання грошової компенсації за неотримані додаткові відпустки. Так як, припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Таким чином, слід звернути увагу, що разі невикористання військовослужбовцями - учасниками бойових дій щорічної основної або додаткової відпустки у рік звільнення виплачується грошова компенсація - це зазначено в пункті 14 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Верховний Суд своїм Рішенням від 16 травня 2019 року у справі № 620/4218/18 зазначає, що норми закону не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання в році звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період.

Також, зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.08.2019 року по справі №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), зокрема, констатуючи, що: «у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-XII».

За ознаками, вказаними Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 16.05.2019 року у справі №620/4218/18 (адміністративне провадження №Пз/9901/4/19), ця справа є типовою, а справа №№620/4218/18 - зразковою.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року у справі №620/4218/18 (ПЗ/9901/4/19) (провадження №11-550заі19), зокрема, рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.05.2019 року залишене без змін.

Так, Верховним Судом у рішенні від 16.05.2019 року по зразковій справі №620/4218/18 зазначені наступні ознаки типової справи.

Висновки Верховного Суду у цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення до суду осіб, звільнених з військової служби, яким було відмовлено у виплаті грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Щодо тверджень про порушення строку звернення до суду, слід зауважити наступне.

У даній справі предметом розгляду є питання наявності підстав для виплати на користь позивача компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

В свою чергу, частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами, необхідно розуміти так. що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Суд приймає до уваги та враховує, що Велика Палата Верховного Суду за результатом апеляційного перегляду рішення від 16.05.2019 у зразковій адміністративній справі у постанові від 21.08.2019 у справі №620/4218/18 дійшла висновку, що стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. Велика Палата Верховного Суду у зазначеному рішенні також вказала, що «На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна тата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки».

Отже, визначений статтею 122 КАС України строк звернення до суду не застосовується в даних правовідносинах.

Також слід зазначити, що рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні суд приймає у справах, де відповідач допустив неправомірну бездіяльність за умови обов`язку вчинити певну дію. В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач, але не може втручатися в його компетенцію.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.04.2018 року у справі №800/426/17.

Так, згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи - позивача або адміністративним судом за місцем знаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних доказів, пояснень, заперечень, відзиву, які спростовували б твердження позивача, а отже не довів правомірності своїх дій та рішень.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), про не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нові Єзарени, Лазовського району, Молдова, зареєстрованому за адресом: АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер платника податків (ІПН) НОМЕР_4 , грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. за 2015 рік (а саме за 1 (один) рік: з розрахунку 14 календарних днів на рік), під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , виходячи з суми (розміру) грошового забезпечення станом на день мого звільнення з військової служби - 3 вересня 2015 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (військова частина польова пошта НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), здійснити законні фінансові нарахування та провести виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нові Єзарени, Лазовського району, Молдова, зареєстрованому за адресом: АДРЕСА_2 , Ідентифікаційний номер платника податків (ІПН) НОМЕР_4 , грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за 2015 рік (а саме за 1 (один) рік: з розрахунку 14 календарних днів на рік), під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , виходячи з суми (розміру) грошового забезпечення станом на день мого звільнення з військової служби - 3 вересня 2015 року.

Виплату здійснити за наступними реквізитами: Установа банку: Головне Управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», код банку одержувача (МФО) 322669, Ідентифікаційний номер платника податків (ІНПП) , картковий рахунок № НОМЕР_5 в гривні Україна, отримувач: ОСОБА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.