Справа № 400/1093/20
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 жовтня 2021 р. справа № 400/1093/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., у порядку письмового провадження, розглянув заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаУправління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5, м. Миколаїв, 54001,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачкиОСОБА_2 , АДРЕСА_1 ,

провизнання дій протиправними, здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення в сумі 89 285,04 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: ОСОБА_2 . У рішенні суд вирішив:

1) визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 16.08.2018 року до 02.05.2019 року;

2) зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області (надалі - відповідач або Управління) провести нарахування та виплату ОСОБА_1 (надалі - позивачка або ОСОБА_1 ) грошове забезпечення за період з 16.08.2018 року до 02.05.2019 року.

Рішення суду набрало законної сили з 23.02.2021 року.

03.03.2021 року суд видав виконавчий лист у справі № 400/1093/20.

Від позивачки надійшла заява про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій вона просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення у справі № 400/1093/20 від 21.01.2021 року. Заява мотивована тим, що на виконання зазначеного рішення відповідачем нараховано та виплачено грошове забезпечення в сумі 48 760,56 грн. Натомість, ОСОБА_1 вважає, що розрахунок Управлінням проведено неправильно та виплачено грошове забезпечення у значно меншому розмірі, в зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом (справа № 400/2852/21). Ухвалою від 11.08.2021 року суд закрив провадження у справі № 400/2852/21, оскільки спір фактично спрямований на виконання судового рішення у справі № 400/1093/20. Відтак, позивачка вважає, що єдиним способом поновити її право є встановлення судового контролю.

Вирішуючи заяву, суд враховує наступне.

Згідно з ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту і накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними і допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі № 823/175/17, від 23.06.2020 року у справі № 802/357/17-а.

Згідно ч. 4 ст. 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

З вищезазначеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, але його виконання забезпечується, у першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 18.12.2019 року у справі № 826/9960/15 дійшла наступного висновку: " ... Водночас Велика Палата Верховного Суду наголошує, що завершальною стадією судового провадження і примусовим виконанням судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) є виконавче провадження (стаття 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»; далі - Закон № 1404-VIII).

При цьому в разі невиконання судових рішень у добровільному порядку приписами Закону № 1404-VIII урегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

Відповідно до частини восьмої статті 382 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу, якою визначено особливості провадження у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця."

Матеріалами справи не підтверджено, що позивачкою вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, що визначений Законом України "Про виконавче провадження".

Як вбачається з заяви позивачки, на виконання рішення суду № 400/1093/20 відповідачем у добровільному порядку нараховано та виплачено грошове забезпечення за період з 16.08.2018 року по 02.05.2019 року в сумі 48 760,53 грн.

Суд звертає увагу позивачки, що в рішенні від 21.01.2021 року з приводу позовної вимоги про стягнення конкретно визначеної суми, суд зазначив, що визначення суми грошового забезпечення, яке підлягає виплаті позивачці, є компетенцією відповідача, який володіє інформацією щодо всіх складових та чинників, які впливають на розмір грошового забезпечення позивачки, а тому саме на відповідача покладено обов`язок визначити суму грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Відтак, рішенням суду з відповідача не стягнуто конкретно визначеної суми грошового забезпечення на користь позивачки, натомість зобов`язано нарахувати та виплати грошове забезпечення за період з 16.08.2018 року до 02.05.2019 року.

Рішення суду від 21.01.2021 року позивачкою не оскаржено.

Закриття провадження у справі № 400/2852/21, в якій позивачка зверталась до Управління з вимогами про визнання незаконною бездіяльності відповідача в частині неповного нарахування грошового забезпечення за період з 16.08.2018 року по 02.05.2019 року та зобов`язання донарахувати додатково грошове забезпечення у сумі 37 194,31 грн. за період з 16.08.2018 року по 02.05.2019 року, не є підставою для встановлення судового контролю у цій справі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивачки про встановлення судового контролю.

Керуючись статтями 241, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею в порядку ст. 256 КАС України.

3. Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя А. О. Мороз