Справа № 640/22360/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бєлової Л.В., Єгорової Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 14.06.2019 року:

- №0-2654 (форма «Ф») про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 1 194,31 грн.;

- №-2654 (форма «Ф») про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у сумі 9 065,51 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2021 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 , вибула з права власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2012 року, а відтак нарахування Позивачу податкових зобов`язань за цим об`єктом нерухомості є протиправним. Також суд зазначив, що право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , площею 243,5 кв. м, виникло у Позивач на підставі рішення суду у справі №44/273 та є частиною права власності останнього на вказане приміщення загальною площею 764,8 кв. м, за яке було сплачено податок за іншим податковим повідомленням-рішенням.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що база оподаткування об`єктів нерухомості обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості якого на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень свідчили про перебування квартири та частини нежитлового приміщення у власності ОСОБА_1 . Наголошує, що погашення запису про об`єкт нерухомого майна площею 243,5 кв. м відбулося 08.08.2019 року, тобто після винесення податкового повідомлення-рішення 14.06.2019 року, у той час як відомостей про продаж ОСОБА_1 квартири ТОВ «Тандем Будінвест» 25.12.2012 року Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містить.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.07.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, а також замінено ГУ ДФС у м. Києві правонаступником - Головним управлінням ДПС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у м. Києві).

У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., продав ТОВ «Тандем Будінвест» квартиру АДРЕСА_1 , площею 43,50 кв. м (а.с. 12-16).

Крім того, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі площею 764,8 кв. м по АДРЕСА_2 (а.с. 30-31), частина власності на яку площею 243,5 кв. м набута Позивачем на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2010 року у справі №44/273 (а.с. 24-27), а інша частина площею 521,3 кв. м - на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2006 року у справі №31/572 (а.с. 17-22).

Позивачем отримані податкові повідомлення-рішення форми «Ф» від 14.06.2019 року:

- №0-2654, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2018 рік в сумі 1 194,31 грн. (а.с. 8);

- №0-2654, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік в сумі 9 065,51 грн. (а.с. 9);

- №0-2654, яким Позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2018 рік в сумі 28 473,50 грн. (а.с. 10), за яким податкове зобов`язання було сплачено ОСОБА_1 згідно платіжного доручення від 04.09.2019 року №631 (а.с. 11).

Відтак, спірними у цій справі є податкові повідомлення-рішення від 14.06.2019 року №0-2654 та №0-2654, які за наслідками адміністративного оскарження (а.с. 32-33) були залишені без змін рішенням ДПС України від 11.10.2019 року №5376/6-99-00-08-05-04 (а.с. 34-35).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. 266 ПК України, суд першої інстанції зазначив, що документально підтверджені факти вибуття квартири із права власності Позивача у 2012 році та подвійного нарахування податкових зобов`язань щодо частини нежитлового приміщення свідчать про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пп. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.4.1 п. 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

При цьому пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 ст. 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно пп. 266.7.2 п. 266.6 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Щодо новоствореного (нововведеного) об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об`єкт.

Контролюючі органи за місцем проживання (реєстрації) платників податку в десятиденний строк інформують відповідні контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості про надіслані (вручені) платнику податку податкові повідомлення-рішення про сплату податку у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцезнаходженням об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями ПК України, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. При цьому, зміст положень пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України дозволяє дійти до висновку, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості обчислюється контролюючим органом за загальним правилом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас, обчислення цієї бази можливе й на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Як вірно підкреслено судом першої інстанції та було встановлено раніше, право власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , площею 43,50 кв. м було припинено на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В., продав ТОВ «Тандем Будінвест».

Отже, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 був власником вказаної квартири протягом 2018 року (періоду, щодо якого нараховані податкові зобов`язання).

Щодо посилання Апелянта на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в якості обгрунтування правомірності податкового повідомлення-рішення №0-2654, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Із змісту доданої до апеляційної скарги довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2019 року №180296904 вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , площею 43,50 кв. м, реєстраційний номер 38678763 (дата рішення про державну реєстрацію і дата внесення запису - 19.12.2012 року). Разом з тим, як було підкреслено вище, договір купівлі-продажу квартири датований 25.12.2012 року, тобто пізніше дати державної реєстрації права власності ОСОБА_1 у реєстрі. При цьому доказів, що такий договір визнано недійсним, матеріали справи не містять. Відтак суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що матеріалами справи підтверджується відсутність у Позивача права власності на згадану вище квартиру, що свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №0-2654.

Щодо висновків Окружного адміністративного суду міста Києва про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-2654, судова колегія зазначає таке.

Як було встановлено раніше, а також на що вірно звернув увагу суд першої інстанції, ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі площею 764,8 кв. м по АДРЕСА_2 , частина власності на яку площею 243,5 кв. м набута Позивачем на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 27.04.2010 року у справі №44/273, а інша частина площею 521,3 кв. м - на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2006 року у справі №31/572. При цьому, додана до апеляційної скарги довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2019 року №180297886 також свідчить про те, що 24.12.2020 року за Позивачем на підставі рішення суду від 27.04.2010 року було зареєстровано право власності на частину нежитлової будівлі площею 243,5 кв. м по АДРЕСА_2 , у той час як відомості про право власності на іншу частину вказаного об`єкта нерухомості загальною площею 764,8 кв. м були зареєстровані у реєстрі ще 22.01.2018 року (запис № 000) і саме на підставі цього запису 08.08.2019 року у подальшому було погашено запис про право власності щодо частини цього нерухомого майна.

Отже, оскільки протягом 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містився запис про належність ОСОБА_1 нежитлової будівлі загальною площею 764,8 кв. м по АДРЕСА_2 , щодо якого останньому було нараховано податкові зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення №0-2654 в сумі 28 473,50 грн. та які були сплачено ОСОБА_1 згідно платіжного доручення від 04.09.2019 року №631 у повному обсязі, то повторне нарахування податкових зобов`язань щодо частини цього ж об`єкта нерухомого майна податковим повідомленням-рішенням №0-2654 перебувало поза межами правового поля, на чому вірно наголосив суд першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 січня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Бєлова

Н.М. Єгорова

Повний текст постанови складено « 13» жовтня 2021 року.