Справа № 640/19527/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Київ № 640/19527/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві) з такими вимогами:

- щодо визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу: періоду перебування на навчальних військових зборах з 13.06.1984 по 01.10.1984; періоду зайняття підприємницькою діяльністю як фізичною особою-підприємцем з 01.01.2019 по 01.03.2020;

- зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду перебування на навчальних військових зборах з 13.06.1984 по 01.10.1984; періоду зайняття підприємницькою діяльністю як фізичною особою-підприємцем з 01.01.2019 по 01.03.2020;

- зобов`язання провести перерахунок та виплатити пенсію відповідно до дійсного страхового стажу з урахуванням перебування на навчальних військових зборах з 13.06.1984 по 01.10.1984 та періоду зайняття підприємницькою діяльністю як фізичною особою-підприємцем з 01.01.2019 по 01.03.2020;

- зобов`язання з 20.02.2020 провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням отриманої у лютому 2020 року у ТОВ «Промтехвод» заробітної плати.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що 28.02.2020 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом ГУ ПФУ в м. Києві від 08.04.2020 №2600-0203-8/45205 ОСОБА_1 повідомлено, що розмір пенсії останнього за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 4 дні, виходячи із заробітної плати за період з 01.07.2000 по 31.01.2020.

Позивач вважає, що йому безпідставно не враховано до стажу період перебування на навчальних військових зборах з 13.06.1984 по 01.10.1984 та період зайняття підприємницькою діяльністю як фізичною особою-підприємцем з 01.01.2019 по 01.03.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2020 року відкрито провадження у справі №640/19527/20, визначено здійснювати розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано відповідачу Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати відзив на позовну заяву та наявні докази.

Відповідачем письмового відзиву до суду не подавалося, при цьому ухвалу про відкриття провадження у справі від 26 серпня 2020 року, а також позовні матеріали отримано представником ГУ ПФУ в м. Києві Шматовим О.В. 16.09.2020.

Відповідно до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наявних у справі матеріалів.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням доводів позовної заяви та відзиву на позовну заяву, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з обставин справи та наявних у справі матеріалів, 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 08.04.2020 №2600-0203-8/45205 позивачу повідомлено, що розмір пенсії за віком обчислено з урахуванням страхового стажу 42 роки 4 дні, розмір заробітної плати враховано за період з 01.07.2000 по 31.01.2020.

Позивач наполягає, що до трудового стажу безпідставно не зараховано період навчання у вищому навчальному закладі (Київському інженерно-будівельному інституті) з 13.06.1984 по 01.10.1984, не дивлячись на те, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , видана 18.10.1978 (наявна у матеріалах справи), містить відповідний запис.

Відповідно до диплому про вищу освіту серії НОМЕР_2 від 30.06.1984, виданого Київським ордена Трудового Червоного Прапору інженерно-будівельним інститутом, позивач закінчив повний курс вказаного інституту.

Також відповідно до запису у військовому квитку ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським райвійськкоматом м. Києва 07.05.1987 позивач у 1984 році проходив військову підготовку в інституті за ВОС-101001.

Також судом встановлено, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у період з 04.10.2004 по день звернення до суду позивач є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованим у встановленому порядку.

У період часу з січня 2019 по січень 2020 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та належно сплачував його.

Як зазначає позивач, відповідачем при обчисленні розміру пенсії за віком не враховано окремі платежі, внесені як ЄСВ, та відповідно не враховано період зайняття підприємницькою діяльністю до стажу, з приводу чого позивач звертався до відповідача з питання перерахунку стажу.

Проте, листами від 09.07.2020 №14931-14999/М-02/8-2600/20 та від 22.05.2020 №2600-0604-8/65062 відповідач відмовив позивачу у перерахунку, мотивуючи тим, що пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 06.11.1991 передбачено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих та середніх спеціальних учбових закладах, училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі та час проходження військової служби.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, час навчання у вищих навчальних закладах, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 відповідачем зараховано до страхового стажу період навчання з 01.10.1980 по 13.06.1984.

Водночас, не зараховано період перебування позивача на військових зборах з 14.06.1984 по 30.09.1984 з посиланням на положення Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу, відповідно до яких військовослужбовцями є особи, що проходять військову службу.

Вищевказаним Законом визначені такі види військової служби: строкова служба, військова служба за контрактом, військова служба осіб офіцерського складу за призовом та кадрова військова служба осіб офіцерського складу. Тобто, такий вид служби, як перебування на військових зборах, Законом не передбачено.

Разом з тим, положеннями підпункту 2 пункту 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ визначено, що дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Згідно частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації.

Таким чином, зміст зазначених законодавчих норм вказує на те, що перебування позивача у період навчання з 14.06.1984 по 30.09.1984 на навчальних військових зборах прирівнюється до проходження військової служби, тому такий період має бути зарахованим до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 та враховуватися при розрахунку пенсії за віком.

Окрім того, відповідачем не враховано до страхового стажу період з 01.01.2019 по 01.03.2020 зайняття підприємницькою діяльністю як фізичною особо-підприємцем з посиланням на ті обставини, що відсутні дані про сплату позивачем ЄСВ у зазначений період часу, у зв`язку з чим ОСОБА_1 запропоновано виправити помилки та повторно подати звіт за 2020 рік до податкового органу за місцем реєстрації.

У цій частині суд зазначає наступне.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) визначає принципи, засади та механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №№1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені у статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1,2,5-7,9,10,12,15,17,18 статті 11 Закону здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою-шостою, дев`ятою, десятою статті 20 вказаного Закону №1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1,2,4 статті 14 Закону календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальник невчасно або не у повному обсязі сплачує страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із Законом.

Як вбачається з банківських квитанцій, наданих позивачем до матеріалів справи: від 14.02.2019 №9145335, від 18.03.2019 №10824846, від 18.04.2019 №12543780, від 17.05.2018 №14350258, від 14.06.2019 №16201782, від 18.07.2019 № 18597424, від 15.08.2019 № 20645779, від 18.09.2019 № 23398505, від 15.10.2019 №25723413, від 18.11.2019 №28988124, від 18.12.2019 №334503 ОСОБА_1 як фізичною особо-підприємцем сплачувався єдиний соціальний внесок в сумі 918,06 грн за кожен місяць.

Також до матеріалів справи додано квитанції від 14.01.2020 №3Е84-37Н5-0С609НХ2, від 14.02.2020 №8СЕХ-6387-ТН3М-ЕНХТ та від 04.03.2020 №КВ8Р-4В43-Е9С8-6Р52, з яких вбачається, що ОСОБА_1 сплачено ЄСВ в сумі 1 039,60 за кожний місяць.

Виходячи з наведеного нормативного регулювання, а також доказів, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк, упродовж якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески). При цьому, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків (у зв`язку з чим можливо утворилася заборгованість зі сплати таких внесків) тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такою особою сплачувалися страхові внески.

Також, згідно відомостей про застраховану особу за формою 5-ОК від 05.05.2020 у лютому 2020 року позивачем у ТОВ «Промтехвод» отримано заробітну плату у розмірі 66 483,04 грн та сплачено необхідні внески.

Оскільки з наявних у справі доказів банківських квитанцій вбачається, що фізичною особо-підприємцем ОСОБА_1 за період з січня 2019 по березень 2020 сплачувалися суми єдиного соціального внеску, відсутні підстави для неврахування вказаного періоду до страхового стажу позивача.

Дані про сплату відповідних страхових внесків за лютий 2020 року були відомі пенсійному органу, оскільки останнім формувалися відомості про застраховану особу за формою 5-ОК від 05.05.2020, тому відмова у врахуванні показників заробітної плати ОСОБА_1 за лютий 2020 року не обґрунтована жодними доводами та є протиправною.

Іншого відповідачем не доведено, не спростовано достатніми та переконливими доказами.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, або у разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії враховується заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Водночас, згідно з абз.1 пункту 4.3 постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не враховано до страхового (трудового) стажу ОСОБА_1 перебування на навчальних військових зборах у період з 13.06.1984 по 01.10.1984, а також період здійснення підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем та платником єдиного соціального внеску за період з 01.01.2019 по 03.03.2020.

Суд також враховує обставини відсутності відзиву від відповідача та неможливість у зв`язку з цим визначити чітку позицію відповідача із поставленого позивачем перед судом питання, а також відсутність будь-яких доказів з боку сторони відповідача, якими б підтверджувалися правові підстави відмови у зарахуванні до трудового стажу позивача вищезазначених періодів часу.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Згідно частин першої, другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, та з урахуванням сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з позовом у розмірі 3 363,20 грн (банківська квитанція від 17.08.2020) вважає за необхідне стягнути зазначену суму на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду перебування на навчальних військових зборах з 13.06.1984 по 01.10.1984, а також періоду зайняття підприємницькою діяльністю як фізичною особою-підприємцем з 01.01.2019 по 01.03.2020.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового (трудового) стажу періоди:

- перебування на навчальних військових зборах з 13.06.1984 по 01.10.1984;

- зайняття підприємницькою діяльністю як фізичною особою-підприємцем з 01.01.2019 по 01.03.2020.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 відповідно до дійсного страхового (трудового) стажу з урахуванням перебування на навчальних військових зборах з 13.06.1984 по 01.10.1984 та зайняття підприємницькою діяльністю як фізичною особою-підприємцем з 01.01.2019 по 01.03.2020, враховуючи отриману у лютому 2020 року заробітну плату у ТОВ «Промтехвод» та раніше виплачені суми.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 363,20 грн. (три тисячі триста шістдесят три грн 20 коп.).

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 , тел. НОМЕР_5 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, адреса: 04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, , тел. НОМЕР_6 .

Суддя В.І. Келеберда