Справа № 280/1428/20
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2021-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 вересня 2021 року м. Дніпросправа № 280/1428/20

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Лукманової О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2020 (суддя Артоуз О.О.) за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії -

в с т а н о в и В:

У березні 2020 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.06.2015 по 29.09.2015, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 29.09.2015; визнати протиправною бездіяльність бездіяльність щодо не нарахування та не виплати позивача індексації грошового забезпечення за період з 17.08.2014 по 29.09.2015; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 09.06.2015 по 29.09.2015, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення - 29.09.2015; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 17.08.2014 по 29.09.2015; стягнути з позивача судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 5250,00 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.05.2020 залучено до участі у справі у якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2020 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що статтею 24 Закону України Про відпустки передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Отже, зазначеним Законом компенсація за додаткову відпустку учасникам бойових дій не передбачається.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 до 29.09.2015 проходив військову службу в частині) від 20.09.2015 №201 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира батареї 11 гаубичної артилерійської батареї 4 гаубичного артилерійського девізіону, призваного під час мобілізації, на особливий період, відповідно до Указу Президента України від 12.06.2015 №328/2015, звільнено з військової служби у запас керуючись підпунктом є пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби), згідно наказу командувача ОСОБА_2 (по особовому складу) №22 від 28.07.2015 з 29.09.2015 Військовій частині НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 )

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з грошового забезпечення з 29.09.2015 і направлено для постановки на військовий облік до Шевченківського РВК м. Запоріжжя.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 09.06.2015 ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Позивач звернувся із заявою до Військової частини НОМЕР_1 на, що листом №5151 від 17.12.2019 року надано відповідь про те, що до 01.11.2015 року військова частина НОМЕР_4 на балансовому забезпеченні ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач у 29.11.2019 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 09.06.2015 по 29.09.2015, виходячи з грошового забезпечення на день звільнення 29.09.2015. Крім того, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою, відповідно до якої просить здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з серпня 2014 року по жовтень 2015 року, обраховану на підставі Закону України Про індексацію грошових доходів та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Листами від 28.12.2019 за вих. №4/8124 та від 28.12.2019 за вих. №4/8123 Миколаївський військовий комісаріат надав відповідь позивачу. Відповідно до яких зазначив, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні підстави щодо здійснення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення та щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за час проходження у військовій частині польової пошти НОМЕР_2

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так суд першої інстанції, з аналізу положень Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Закону України Про відпустки, дійшов висновків про те, що по-перше: в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби. По-друге, положення Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації. Припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Вказані висновки суду першої інстанції відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Так Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалено рішення у зразковій справі №620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019р.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, ухвалюючи вказане рішення, зазначив, що ознаками типової справи є:

- позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;

- відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені;

- підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: стаття 4 Закону України Про відпустки, статті 5, 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, стаття 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, стаття 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

- предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в період визначений підпунктами 17-18 статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей;

- відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України Про відпустки, Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

- позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Такий самий суб`єктний склад сторін та предмет спору і в справі № 280/3502/19.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно із п.21 ст.4 КАС України типові адміністративні справи адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявленого аналогічні вимоги.

Таким чином, враховуючи предмет спору у цій справі та предмет спору у справі, яку розглянуто Верховним Судом як зразкову, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ця справа є типовою справою по відношенню до справи №620/4218/18.

Отже, правові висновки Верховного Суду, які зроблені під час розгляду справи №620/4218/18, підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції, які зроблені у цій справі, відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена за результатами розгляду зразкової справи, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для висновку щодо незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції, як про те зазначав відповіадч в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова

суддя О.М. Лукманова