Справа № 520/14792/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року № 520/14792/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Заічко О.В., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації (просп. Гагаріна, буд. 157 "а" ,м. Харків, 61124, ) третя особа: Міністерство у справах ветеранів України (пров. Музейний, буд. 12, м. Київ, 01001, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулись до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просять суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачам щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- визнати протиправними дії відповідача щодо припинення надання пільг позивачам, на оплату житлово - комунальних послуг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачам, щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язати відповідача поновити позивачам пільги на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов. По справі було відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому ст. 263 КАС України та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження була надіслана відповідачу, та отримана ним.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначаючи, що відповідач під час спірних правовідносин діяв в межах чинного законодавства України.

Позивачами була подана відповідь на відзив, в якій вони підтримали власну правову позицію, викладену в позовній заяві.

Відповідно до ст. 263 КАС України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи, зокрема, щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивачі є членами сім`ї померлого ветерана війни, ОСОБА_3 , які перебувають на обліку у відповідача, як отримувачи щорічної разової допомоги до 5 травня відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивачам відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік.

Позивачі звернулися до відповідача із заявами про нарахування і виплату їм допомоги у 2021 році.

Листом відповідача Харківської районної державної адміністрації від 26.05.2021 № Т-101 надано відповідь, у якій зазначено, що майор міліції ОСОБА_3 за життя не мав статусу учасника бойових дій або статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, тому відсутні правові підстави для встановлення членам його сім`ї статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

Позивач, не погодившись з такими діями відповідача, звернувся до суду з цим позовом.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд врахував наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту регулюються Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII.

Як визначено пунктом 1 статті 10 Закону № 3551-XII чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Встановлення даного статусу безпосередньо пов`язано із наявністю документів, які підтверджують факт смерті та встановлюють причинний зв`язок загибелі (смерті) майора міліції (особи начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ).

Згідно з пунктом 1.3.7. Положення про діяльність військово-лікарської комісії в системі МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.02.2001 № 85 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2001 за № 164/5355 (чинного на час встановлення статусу члена сім`ї загиблого), військово-лікарська експертиза визначає причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв, що спричинили смерть осіб рядового й начальницького складу і військовослужбовців. Органами військово-лікарської експертизи є штатні й позаштатні (постійно та тимчасово діючі) військово-лікарські комісії (ВЛК), що організують і здійснюють військово-лікарську експертизу.

Відповідно до Протоколу № 334 засідання військово-лікарської комісії ГУ МВС України в Харківській області по встановленню причинного зв`язку травми (що призвела до смерті) від 10.02.2009 року встановлено, що травма, яка призвела до смерті ОСОБА_3 , 1973 року народження, - ТАК, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Також, відповідно до пункту 1 статті 10 Закону № 3551 -XII до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, зокрема, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) встановлено, що в Основному Законі України передбачено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).

Згідно з нормами статті 2 Закону №3551 -XII - «Законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.»

Статтею 21 Основного Закону України встановлено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Крім того, ст.22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Чинним законодавством України передбачено що, окремі положення ряду законів України, в тому числі й Закону №3551-XII, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказаними положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них (стаття 12), особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 13), учасникам війни (стаття 14), особам, на яких поширюється чинність Закону №3551-XII (стаття 15), особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 16).

Згідно юридичної позиції Конституційного Суду України встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підриває довіру до держави. Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту" (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Відповідно до етапі 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Разова грошова допомога ветеранам війни та прирівняних до них осіб є доходом та власністю, матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04.11.1950), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 № 5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 № І0-рп/2011).

Отже, суд приходить до висновку, що на позивачів повною мірою поширюється чинність пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Проаналізувавши вище викладене, можна зробити висновок, що відповідачем було безпідставно відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у виплаті щорічної грошової допомоги до 5 травня та позбавлено пільг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки статусу члена сім`ї загиблого вони не позбавлені, перебувають на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, чим було порушено права та інтереси позивачів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачем не надано належних доказів правомірності своїх дій, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 255, 263, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації (просп. Гагаріна, буд. 157 "а" ,м. Харків, 61124, ), третя особа: Міністерство у справах ветеранів України (пров. Музейний, буд. 12, м. Київ, 01001, ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації щодо припинення надання пільг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на оплату житлово - комунальних послуг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації (просп. Гагаріна, буд. 157 "а", м. Харків, 61124, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як члену сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації (просп. Гагаріна, буд. 157 "а", м. Харків, 61124, ) поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) пільги на оплату житлово-комунальних послуг, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Стягнути з Управління соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації (просп. Гагаріна, буд. 157 "а" ,м. Харків, 61124, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,0 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду

Суддя Заічко О.В.