Справа № 500/2167/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/2167/21 пров. № А/857/13054/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року (суддя Подлісна І.М., час ухвалення не зазначено, місце ухвалення м.Тернопіль, дата складення повного тексту 04.06.2021),

в адміністративній справі №500/2167/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області,

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Тернопільські області, в якому, з урахуванням змін підстав позову, просив: 1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656; 2) зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу з 30.11.2020 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656; 3) зобов`язати відповідача нарахувати та провести виплату позивачу єдиною сумою невиплачену суму щомісячної державної адресної допомоги до пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 30.11.2020 по дату набрання рішенням суду законної сили; 4) зобов`язати відповідача подати Тернопільському окружному адміністративному суду протягом 30 календарних днів, з дня набрання рішенням суду законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову повністю у зв`язку з його безпідставністю.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.06.2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" від 28 липня 2010 року №656. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячну державну адресну допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" від 28 липня 2010 року №656, з 01.12.2020. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, якому виповнилось 90 років і більше, щомісячної адресної допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", - у межах суми стягнення за один місяць. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надати суду звіт про виконання рішення суду в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції від 02.06.2021 року не погодився відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що суд першої інстанції при прийнятті рішення невірно застосував норми матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивачу виплачується пенсія за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії обчислено із середньомісячного заробітку за період роботи з 01.01.1964 по 31.12.1968, при страховому стажі 60 років 08 місяців 12 днів. ОСОБА_1 має статус реабілітованої особи та учасника війни, документи про визнання особою з інвалідністю в матеріалах пенсійної справи відсутні. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 видано посвідчення учасника бойових дій відповідно до п.16 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Судом не враховано, що підстави для надання такого статусу відсутні, оскільки в матеріалах пенсійної справи немає документів про участь в бойових діях в період Другої світової війни, тому підвищення відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та мінімальна пенсійна виплата встановлюється як учаснику бойових дій. Також зазначає апелянт про неврахування судом першої інстанції, що позивачем було подано копію посвідчення учасника бойових дій без бланка-вкладки відповідно вимог Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни №302. Вважає апелянт, що позивач має пільги, передбачені законом як учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, а не як учасникам війни та прирівняним до них особам. Відповідач твердить про відсутність підстав для призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №656 як учаснику бойових дій у Другій світовій війні, через що позовні вимоги вважає безпідставними та необґрунтованими.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 02.06.2021 року та винести постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з урахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи і такі обставини не заперечуються сторонами, що позивач ОСОБА_1 , дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , є реабілітованою особою, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 13-15).

Крім того, позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим Тернопільським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України 10.11.2020 року та має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій (п.16 ст.6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 року №3551-XII) (а.с. 9).

Щомісячний розмір пенсійних виплат ОСОБА_1 (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) не перевищує 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

30.11.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з усіма необхідними документами для виплати йому щомісячної державної адресної допомоги як особі, якій виповнилось 90 років та є учасником бойових дій, в сумі, визначеній постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2010 року №656 "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій", до якої серед іншого нею було долучено копію посвідчення учасника бойових дій (а.с. 12, 18).

Однак, відповідач листом від 01.03.2021 №812-705/К-02/8-1900/21 відмовив позивачу у виплаті зазначеної допомоги з огляду на те, що в матеріалах її пенсійної справи відсутня інформація про безпосередню участь у бойових діях у період Другої світової війни (а.с. 10).

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду із даним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у позивача наявне посвідчення учасника бойових дій, яке у встановленому законом порядку не вилучалося, позивач не позбавлявся статусу учасника бойових дій, тому відмова відповідача у призначенні позивачу щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656 суперечить вимогам чинного законодавства, не ґрунтується на законі та є протиправною. З урахуванням вимог ч.4 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу, як учаснику бойових дій у період Другої світової війни, щомісячну адресну допомогу до пенсії з 01.12.2020. Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії єдиною сумою з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з 30.11.2020 по дату набрання рішенням суду законної сили та щодо наявності підстав для нарахування компенсації втрати частини доходів, суд першої інстанції визнав передчасними і такими, що задоволенню не підлягають. При цьому суд першої інстанції дійшов висновку про допущення до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та виплати позивачу спірної щомісячної адресної допомоги до пенсії у межах суми стягнення за один місяць та зобов`язання відповідача надати суду звіт про виконання рішення суду в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що рішення суду першої інстанції від 02.06.2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене позивачем в апеляційному порядку, а тому не є предметом перевірки апеляційною інстанцією.

Відповідно до ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції в оскарженій частині, з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

За змістом статті 4 Закону №3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №3551-XII, на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі - Положення №302), відповідно до пунктів 2, 3 якого передбачено, що учасникам бойових дій видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій". Таке посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.

Пунктом 7-2 Положення №302 передбачено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III групи з числа учасників бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, працівниками відповідних органів соціального захисту населення за місцем проживання громадянина на правій внутрішній стороні посвідчення вклеюється новий бланк-вкладка, яка завіряється відповідно до пункту 8 цього Положення.

У разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення (пункт 13-1 Положення №302).

Колегія суддів зазначає, що за змістом статті 4 Закону №3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни та учасники війни.

Тобто вказаними нормами статті 4 Закону № 551-XII ветеранів війни розділено на три групи: 1) учасники бойових дій; 2) особи з інвалідністю внаслідок війни; 3) учасники війни. В подальшому у статтях 5, 6, 7, 8 Закону №3551-ХІІ надається визначення, хто саме є учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни та учасниками війни. Таке розділення законодавцем на групи ветеранів війни пов`язане з наданням пільг та гарантій їх соціального захисту в залежності від того є особа учасником бойових дій, особою з інвалідністю чи учасником війни.

Положення Закону №3551-ХІІ не містять визначення такої категорії учасників бойових дій як учасники бойових дій у період Другої світової війни.

З аналізу правових норм, які містить Положення №302 слідує, що належним документом, який підтверджує статус ветеранів війни, до яких у тому числі належать і учасники бойових дій, є відповідне посвідчення, а учасникам бойових дій видаються саме посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій".

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.6 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються документи про визнання заявника ветераном війни, особою, на яку поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

За змістом пункту 2.12 Порядку №22-1, за документ, який засвідчує, що особі встановлено статус ветерана війни, особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", приймаються завірені в установленому порядку копії посвідчень: учасника війни; учасника бойових дій.

Матеріалами справи підтверджується, що 10.11.2020 позивачу Тернопільським обласним ТЦК та СП видано посвідчення серії НОМЕР_1 , відповідно до якого позивач є учасником бойових дій.

З наведеного посвідчення видно, що таке видане відповідно до пункту 16 статті 6 Закону №3551-XII.

Згідно із пунктом 16 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII, учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які брали участь у всіх формах збройної боротьби за незалежність України у XX столітті у складі Української повстанської армії, Української повстанчої армії отамана Тараса Боровця (Бульби) "Поліська Січ", Української народної революційної армії (УНРА), Організації народної оборони "Карпатська Січ", Української військової організації (УВО), збройних підрозділів Організації українських націоналістів і відповідно до Закону України "Про правовий статус та вшанування пам`яті борців за незалежність України у XX столітті" визнані борцями за незалежність України у XX столітті. Порядок надання статусу учасника бойових дій зазначеним особам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку набув статус учасника бойових дій, що підтверджується окрім відповідного посвідчення доданими до справи матеріалами щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій (а.с. 45-46). Вказаного статусу він не позбавлений та має право на відповідні пільги.

Судом встановлено, що позивачу відповідач здійснює доплату до пенсії ОСОБА_1 саме як учаснику бойових дій, що підтверджується наявними у матеріалах справи протоколами перерахунку пенсії позивача.

Відповідач здійснює доплату (підвищення, цільова допомога) до пенсії ОСОБА_1 саме як учаснику бойових дій з 30.11.2020 у розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що підтверджується і листом відповідача від 01.03.2021.

З огляду на встановлений статус та визначені пільги для визначеної категорії осіб колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні повноваження для перевірки підстав для надання/отримання такого статусу особою, а тому доводи апелянта у відповідній частині судом відхиляються.

З метою соціального захисту осіб з інвалідністю внаслідок війни та учасників бойових дій Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про встановлення щомісячної державної адресної допомоги до пенсії особам з інвалідністю внаслідок війни та учасникам бойових дій" від 28.07.2010 №656.

Пунктом 1 вказаної Постанови №656 передбачено, що у разі коли щомісячний розмір пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, установлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною) не досягає в осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи - 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, II групи - 525 відсотків, III групи - 360 відсотків, в учасників бойових дій та постраждалих учасників Революції Гідності - 165 відсотків, таким особам з інвалідністю внаслідок війни, учасникам бойових дій та постраждалим учасникам Революції Гідності виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії в сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Щомісячна державна адресна допомога до пенсії, передбачена абзацом другим цього пункту, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III груп із числа учасників бойових дій у період Другої світової війни та учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, виплачується в розмірі, встановленому для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.

Судом враховується, що позивачу виповнилося 90 років, а щомісячний розмір його пенсійних виплат (з урахуванням надбавок, підвищень тощо) не перевищує 650 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з цим суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивач набув право на отримання щомісячної державної адресної допомоги до пенсії у розмірах, визначених Постановою №656.

Своє право на отримання вказаної допомоги позивач реалізував шляхом звернення до відповідача із відповідною заявою про призначення та виплату щомісячної державної адресної допомоги до пенсії, однак йому було відмовлено з огляду на відсутність документів, що підтверджують безпосередню його участь у бойових діях у період Другої світової війни.

З урахуванням встановлених фактичних обставин та наведених законодавчих норм колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що відмова відповідача у призначенні позивачу щомісячної державної адресної допомоги до пенсії відповідно до вимог Постанови №656 суперечить вимогам чинного законодавства, не ґрунтується на законі та є протиправною, а відтак позовні вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні та виплаті спірної щомісячної державної адресної допомоги до пенсії та зобов`язання призначити і виплатити таку допомогу підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до непогодження із ними.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року в адміністративній справі №500/2167/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин