Справа № 640/24986/19
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В..;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної поліції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2021 року (розглянута в порядку спрощеного провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України про зобов`язання вчинити дії щодо зарахування стажу роботи у податковій міліції, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року, ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної поліції України (далі - відповідач) про зобов`язання вчинити дії щодо зарахування стажу роботи у податковій міліції.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що служба в податковій міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, тобто має такий правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, а тому повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію». Також позивач зазначив про те, що неврахування відповідачем вислуги років у податковій міліції впливає на його соціальні гарантії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Зобов`язано Національну поліцію України зарахувати начальнику 1-го відділу Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України полковнику поліції ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до вислуги років у поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років у податковій міліції, що станом на 21.09.2018 становила 10 років 11 місяців 25 днів.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу у Збройних силах України, органах внутрішніх справ, Службі безпеки України, працював в податковій міліції та Національній поліції України, а саме:

- з 04.12.1987 по 19.06.1993 проходив службу у Збройних силах України;

- з 19.06.1993 по 22.02.1994 проходив службу у органах внутрішніх справ;

- з 22.02. 1994 по 05.01.1998 проходив службу у Службі безпеки України;

- з 06.01.1998 по 30.12.2008 проходив службу у податковій міліції органів ДПС України;

- з 20.09.2018 по теперішній час проходить службу в Національній поліції України на посаді начальника 1-го відділу Департаменту оперативної підтримки Національної поліції України в званні полковника поліції.

На посаду начальника 2-го відділу Департаменту оперативної підтримки, у порядку просування по службі рядового поліції ОСОБА_1 (0025836) призначено наказом Національної поліції України від 21.09.2018 № 891 о/с «По особовому складу». В зазначеному наказі вказано про те, що стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 21.09.2018 - 10 років 01 місяць 03 дні.

ОСОБА_1 подано до Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України звернення від 07.11.2019 щодо внесення змін до наказу Національної поліції України від 21.09.2018 № 891 о/с у частині зарахування часу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції, який дає право на отримання надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки.

За результатами розгляду вказаного звернення листом від 18.11.2019 № 6742/12/1/2/03-2019 Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України повідомив ОСОБА_1 про те, що при підготовці наказу Національної поліції України від 21.09.2018 № 891 о/с про призначення начальником 2-го відділу Департаменту оперативної підтримки, з дотриманням вимог статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» йому встановлено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 21.09.2018 - 10 років 01 місяць 03 дні, до якого зараховано службу в Збройних Силах - з 04.12.1987 до 19.06.1993, службу в органах внутрішніх справ - з 19.06.1993 до 22.02.1994, військову службу в Службі безпеки України - з 22.02.1994 до 05.01.1998 та службу в поліції - з 20.09.2018 до 21.09.2018, з огляду на що підстави для внесення змін до наказу Національної поліції України від 21.09.2018 № 891 о/с у частині встановлення йому стажу служби в поліції, який дає право на отримання надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки відсутні.

Позивач вважаючи, що йому має бути зараховано до вислуги років у поліції наявну на момент переходу на службу у Національній поліції України вислугу років у податковій поліції звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно зі статтею 2 вказаного Закону завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною першою статті 78 вказаного Закону, стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

У відповідності до частини третьої статті 78 зазначеного Закону під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо державної податкової служби у зв`язку з проведенням адміністративної реформи в України» від 05.07.2012 №508-VІ внесено зміни до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 353.1 статті 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з пунктом 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Зазначені норми кореспондуються із нормами Закону України «Про державну податкову службу в Україні» від 04.12.1990 №509-ХІІ, який був чинним до 19.11.2012 та який регулював правовий статус податкової міліції.

Відповідно до статті 19 вказаного Закону податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних органів державної податкової служби, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Статтею 26 вказаного Закону визначено, що держава гарантує правовий і соціальний захист осіб начальницького складу податкової міліції та членів їх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію».

Таким чином, з огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що служба в органах податкової міліції здійснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, відтак, має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Крім того, виходячи з аналізу повноважень, завдань та функцій цих органів можна дійти висновку про те, що податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

З огляду на зазначене служба в податковій поліції повинна зараховуватись до стажу служби в поліції на підставі пункту 3 частини 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію».

Позивач станом на 21.09.2018 проходив службу у Збройних силах України, органах внутрішніх справ, Службі безпеки України, працював в податковій міліції та Національній поліції України, а саме: з 04.12.1987 по 19.06.1993 проходив службу у Збройних силах України; з 19.06.1993 по 22.02.1994 проходив службу у органах внутрішніх справ; з 22.02. 1994 по 05.01.1998 проходив службу у Службі безпеки України; з 06.01.1998 по 30.12.2008 проходив службу у податковій міліції органів ДПС України.

В наказі від 21.09.2018 № 891 о/с «По особовому складу» вказано про те, що стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 21.09.2018 - 10 років 01 місяць 03 дні.

Листом від 18.11.2019 № 6742/12/1/2/03-2019 позивача у відповідь на його звернення від 07.11.2019 щодо внесення змін до наказу Національної поліції України від 21.09.2018 № 891 о/с у частині зарахування часу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції, який дає право на отримання надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки повідомлено про те, що підстави для внесення змін до наказу Національної поліції України від 21.09.2018 № 891 о/с у частині встановлення йому стажу служби в поліції, який дає право на отримання надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки відсутні.

Таким чином відповідачем безпідставно не враховано до стажу служби в поліції наявну у позивача, на момент його переходу на службу у Національну поліцію України, вислугу років з 06.01.1998 по 30.12.2008 у податковій міліції органів ДПС України.

Щодо посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, в якій суд приходить до висновку, що при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки слід застосовувати приписи частини другої статті 78 Закону України «Про національну поліцію», якою встановлено вичерпний перелік складових (посад, періодів служби) такого стажу служби в поліції та при цьому, делегування частиною четвертою 4 статті 78 Закону України «Про національну поліцію» Кабінету Міністрів України встановлення порядку обчислення вислуги років у поліції не надає останньому права визначати додаткові складові стажу служби в поліції, які не передбачені частиною другою статті 78 Закону України «Про національну поліцію» , колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів відхиляє зазначені вище посилання, оскільки в даній адміністративній справі позивач обґрунтовує свої вимоги, прямо посилаючись на пункту 3 частини другої статті 78 Закону України «Про національну поліцію», де вказано, що до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України, а тому це повністю охоплюється вичерпним переліком складових (посад, періодів служби), зазначеного в законі стажу служби в поліції, про що і зазначає Верховний суд у своїй постанові.

Суть адміністративного спору між позивачем та відповідачем існує у тому, що позивач наполягає, що поняття «служба у податковій міліції ДФС» охоплюється поняттям «служба в органах внутрішніх справ України», а тому надає право на зарахування стажу. Тож посилання відповідача на цю постанову Верховного суду не є релевантним по відношенню до даного адміністративного спору, оскільки там вирішується питання чи може бути застосована постанова Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в поліції не в порядку статті 78 Закону України «Про національну поліцію».

Також необґрунтованими є доводи відповідача щодо відсутності у позивача права на зарахування спірного стажу служби, внаслідок відсутності підпорядкування Державної податкової служби України Міністерству внутрішніх справ України, оскільки визначаючи наявність чи відсутність такого права необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Аналогічна позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 в адміністративній справі № 640/23988/19.

На підставі вище зазначеного, колегія сіддів вважає необґрунтованим незарахування відповідачем до вислуги років службу позивача в податковій міліції органів ДПС України, а тож позовні вимоги є обґрунтованими.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України зарахувати йому до вислуги років у поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років у податковій міліції, що станом на 21.09.2018 становила 10 років 11 місяців 25 днів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 1, частини другої статті 13, частини першої 1 статті 59 Закону України «Про національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади. Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Відповідно до наказу Національної поліції України від 12.12.2015 № 136 «Про затвердження Положення про Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України» провідним суб`єктом реалізації кадрової роботи в органах Національної поліції є Департамент кадрового забезпечення Національної поліції, оскільки саме він є структурним підрозділом апарату центрального органу управління Національної поліції, який безпосередньо забезпечує реалізацію державної політики з питань кадрової роботи та державної служби в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції.

До основних функцій Департаменту кадрового забезпечення Національної поліції України відповідно до зазначеного наказу віднесено: здійснення контролю за виконанням нормативних актів МВС України з питань кадрового забезпечення поліції, дотриманням порядку проходження служби поліцейськими; організація і координація діяльності підрозділів кадрового забезпечення органів поліції та працівників апарату Національної поліції України, на яких покладено обов`язки з кадрового забезпечення.

Водночас, оскільки Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України не є самостійним суб`єктом владних повноважень, а є лише структурним підрозділом Національної поліції України, він виконує відповідні функції від імені останньої.

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання Національну поліцію України зарахувати позивачу до вислуги років у поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років у податковій міліції, що станом на 21.09.2018 становила 10 років 11 місяців 25 днів.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено всі обставини справи у зв`язку із чим прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Національної поліції України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев,

В.В. Файдюк