Справа № 420/3216/21
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 р. Категорія 112010200м.ОдесаСправа № 420/3216/21
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
час і місце ухвалення: спрощене провадження,
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Семенюка Г.В.

суддів: Домусчі С.Д. , Шляхтицького О.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Пенсійного фонду України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при нарахуванні йому довічного грошового утримання не були враховані два роки навчання у Донецькому вищому військово-політичному училищі інженерних військ і військ зв`язку, які прирівнюються до двох років строкової військової служби і зараховуються до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 54%, виходячи з фактичного стажу 22 роки 1 місяць 21 день.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування ОСОБА_1 відповідно до статті 142 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу, який дає право на відставку,- 22 роки 1 місяць 21 день. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу 22 роки 1 місяць 21 день, на підставі розрахунку Любашівського районного суду Одеської області стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 05.01.2021 року. Зобов`язано Пенсійний фонд України у відповідності до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1279 «Деякі питання організації виплати пенсії та грошової допомоги» здійснити фінансування виплати перерахованого з 05.01.2021 року довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що позивач проходив навчання у Донецькому вищому військово-політичному училищі інженерних військ зв`язку Міністерства оборони у період з 05.08.1977 року по 01.09.1981 рік вказаний навчальний заклад не являвся вищим юридичним навчальним закладом.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Пенсійний фонд України подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що зобов`язання про здійснення фінансування виплати пенсії безпосередньо позивачу, покладене Одеським окружним адміністративним судом на Пенсійний фонд України, не узгоджується з чинним законодавством та ухвалене без врахування можливості реального виконання такого зобов`язання Фондом.

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що скарги підлягають задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 1 згідно Указу Президента України від 11.11.2003 року №1286/2003 призначений на посаду судді Любашівського районного суду Одеської області на п`ять років.

Постановою Верховної ради України «Про обрання суддів» від 26.06.2009 року №1575-VІ ОСОБА_1 обраний суддею безстроково.

17.12.2020 року Вищою радою правосуддя прийнято рішення №3504/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Любашівського районного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку» (а.с.3-4).

У вказаному рішенні зазначено, що виходячи з вимог Указу № 584/95, Закону № 1950-VII та Закону № 2232-XII до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню два роки навчання у Донецькому вищому військово-політичному училищі інженерних військ і військ зв`язку як період проходження ним строкової військової служби.

04.01.2021 року наказом №01-ос ОСОБА_1 відраховано зі штату районного суду у зв`язку з звільненням.

У січні 2021 позивач звернувся до Головного управління з заявою про призначення йому довічного грошового утримання судді у відставці надавши довідку для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці.

За розглядом вказаної заяви позивачу було розраховано щомісячне грошове утримання судді у відставці виходячи з відсоткових розмірів суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно вимог закону та становить 56754,00 грн., що в свою чергу складає 50% вiд 113508,00 грн.

21.01.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просив здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням визначеного стажу роботи на посаді судді - 22 роки, тобто за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років збільшити розмір щомісячного довічного грошового утримання на два відсотки грошового утримання судді (а.с.7-8).

У відповідь на вказану заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області складено лист №1304-976/Г-02/8-1500/21 (а.с.9), в якому вказано, що розмір щомісячного довічного грошового утримання визначено вірно.

Вважаючи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування ОСОБА_1 відповідно до статті 142 Закону України від 2 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 54% грошової суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, виходячи з фактичного стажу, який дає право на відставку,- 22 роки 1 місяць 21 день протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач неправомірно не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період його навчання в Донецькому вищому військово-морському політичному училищі інженерних військ і військ зв`язку Міністерства оборони (курсант) з 05.08.1977 року по 01.09.1985 року, який складає 2 роки.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджується з означеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Статтею19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно дост.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIІІ (далі - Закон № 1402) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 116 Закону України № 1402 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Частиною 3 статті 142 Закону України № 1402-VIII визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

На час призначення ОСОБА_1 на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Згідно і ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XII «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус суддів», до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 2 ст. 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Після втрати чинності ст. 1 вказаного Указу Президента України, питання зарахування в стаж роботи судді інших періодів діяльності було врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 р. № 545.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 р. № 545 пункт 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 р. № 865 (865-2005-п) «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» доповнено абзацом такого змісту: «До стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.»

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України (№ 865-2005-п) втратила чинність 01 січня 2012 року.

У відповідності до п. 11 Перехідних положень Закону України від 07 липня 2010 року № 2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453), судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до абз. 4 п.34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, а також роботу на посадах прокурорів.

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно раніше закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій громадян, зокрема суддів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства або прийняттям нових законодавчих актів.

Відповідно до частині першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (частина перша статті 2 із змінами, внесеними згідно із Законом № 2397-VIII від 05.04.2018), час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами ст. 11 Закону СРСР від 12 жовтня 1967 року №1950-УП «Про загальний військовий обов`язок» (у редакції, що діяла на час проходження військової служби) громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, перебувають на дійсній військовій службі та називаються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їх сім`ї користуються правами, пільгами та перевагами, встановленими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їх сімей.

Закон України № 2232-ХП «Про військовий обов`язок і військову службу», який введено в дію 12 травня 1992 року, абз. 3 ч. 1 ст. 24 якого встановлено, що початком перебування на військовій службі вважається день прибуття до військово-навчального закладу військового ліцею), вказаний у приписці, виданому військовим комісаріатом для допризовників, призовників і військовозобов`язаних.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків, мічманів та офіцерського складу, курсантами, а ті, що мають такі звання - слухачами. Навчання у військово-навчальних закладах зараховується курсантам як строкова військова служба.

Тобто законодавство колишнього СРСР так і законодавство України прирівнювало до проходження дійсної (строкової) військової служби період навчання курсантів у військово-навчальних закладах.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України у Постанові від 12.09.2017 року по справі № 2-а7238/12/2670.

З наданого до суду розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , вбачається, що до спеціального стажу позивача зараховано:

- період з 05.08.1977 року по 01.09.1985 року (навчання в Донецькому вищому військово-морському політичному училищі інженерних військ і військ зв`язку Міністерства оборони (курсант) 2 роки;

- період з 01.09.1981 року по 30.09.2002 року (служба в Збройних силах України) 3 роки;

- період з 14.11.2003 року по 04.01.2021 року (суддя Любашівського районного суду Одеської області) 17 років 1 місяць 21 день.

Загальний стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно даного розрахунку складає 22 роки 1 місяць 21 день.

Вказаний розрахунок складено за підписом голови Любашівського районного суду Одеської області та керівника апарату Любашівського районного суду Одеської області.

Тобто, до стажу роботи судді зараховано і період його навчання в Донецькому вищому військово-морському політичному училищі інженерних військ і військ зв`язку Міністерства оборони і період служби в Збройних силах України.

У рішенні Вищої ради правосуддя зазначено, що виходячи з вимог Указу № 584/95, Закону № 1950-VII та Закону № 2232-XII до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню два роки навчання у Донецькому вищому військово-політичному училищі інженерних військ і військ зв`язку як період проходження ним строкової військової служби.

У своїй постанові суд першої інстанції зазначив, що відповідач неправомірно не зарахував ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці період його навчання в Донецькому вищому військово-морському політичному училищі інженерних військ і військ зв`язку Міністерства оборони (курсант) з 05.08.1977 року по 01.09.1985 року, який складає 2 роки.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що у частині 3 статті 142 Закону № 1402-VIII чітко зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що половина строку навчання в Донецькому вищому військово-морському політичному училищі інженерних військ і військ зв`язку Міністерства оборони і період служби в Збройних силах України зараховується до стажу та враховується тільки для виходу судді у відставку, та ні яким чином не має відношення при нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає правомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 50% суддівської винагороди при перерахунку, адже стаж на посаді саме судді визначений 17 років 1 місяць 21 день.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними матеріалами справи та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішенням було неправильно застосовано норми матеріального права, а відтак, відповідно до ст.ст. 315, ст. 317 КАС України, - оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Пенсійного фонду України, - задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року по справі № 420/3216/21, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

суддя-доповідач Семенюк Г.В.
судді Домусчі С.Д. Шляхтицький О.І.