Справа № 338/543/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 338/543/21 пров. № А/857/12006/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Глушка І.В. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Сегін І.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл. від 28.05.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській обл. Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Шишко О.А.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 55 хв. 28.05.2021р., Івано-Франківська обл., смт.Богородчани; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

29.04.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4110728 від 23.04.2021р.; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення; судові витрати покласти на відповідача (а.с.1-2, 6).

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл. від 28.05.2021р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4110728 від 23.04.2021р., винесену інспектором батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській обл. Ковалюк Т.Я.; закрито справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП щодо ОСОБА_1 (а.с.38-41).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Департамент патрульної поліції /ДПП/, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.44-51).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не залучив до участі в розгляді справи належного співвідповідача - ДПП, оскільки Управління патрульної поліції /УПП/ в Івано-Франківській обл. не є самостійним органом, а являється одним із структурних підрозділів.

Належним співвідповідачем в рамках даної справи може бути лише ДПП, однак судом першої інстанції не винесено ухвали про залучення ДПП в якості належного співвідповідача, що суперечить вимогам ч.3 ст.48 КАС України.

Окрім цього, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Всі прилади, що використовуються працівниками ДПП, пройшли повірку.

Оскільки лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, на відеозаписі з приладу TruCam LTI 20/20 № ТС000680 із зафіксованим порушенням ПДР вказані координати, де було вчинено порушення. Якщо ввести вказані координати (висоту і довготу) на карті, вказана точка і буде місцем вчинення правопорушення.

Відтак висновок суду про те, що позивач не рухався через населений пункт, є помилковим, оскільки відповідно до сервісу Google maps ділянка 145 км автодороги Н-10 пролягає саме через населений пункт Лісна Слобідка.

Отже, зміст оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі, в повній мірі відповідає вимогам ст.283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії ЕАН № 4110728 від 23.04.2021р., винесеної інспектором батальйону № 1 роти № 1 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській обл. Ковалюк Т.Я., о 17 год. 11 хв. 23.04.2021р., позивач ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем марки «Nissan», модель «Teana», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 145 км автодороги Н10, у населеному пункті Лісна Слобідка рухався зі швидкістю 86 км/год., чим перевищив встановлені обмеження руху більше ніж на 20 км/год., та порушив вимоги п.12.4 ПДР. Швидкість вимірювалася приладом TruCAM, серійний номер ТС 000680.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.4).

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що факт фіксації швидкості керованого позивачем автомобіля в межах населеного пункту не доведена відповідачем належними і допустимими доказами.

Відповідачем разом з відзивом на позов подано фотографію, роздруковану з файлу сформованого засобом вимірювальної техніки TruCam з серійним номером ТС000680, на якій зафіксовано транспортний засіб у момент фіксації його оптичним прицілом, про що свідчить відповідний контур. Дата та час фіксації виміряної швидкості зазначена на приладі - 23.04.2021р. 17:11:23. Разом з тим, у оскаржуваній постанові час фіксації порушення вказано 23.04.2021р. 17:11:49. Із наданого відеодиску видно, що транспортний засіб було зупинено 23.04.2021р. о 17:10:59. Пояснень щодо розбіжності у часі відповідачами не подано.

На долученому до відзиву диску виявлено 2 файли, з яких один із відеозаписом з приладу лазерного вимірювання швидкості, а інший містить момент зупинки транспортного засобу, а також процес винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Однак відеозапис фіксації руху автомобіля позивача не містить прив`язки до жодної деталі, яка би дозволяла ідентифікувати, що місцем знаходження інспектора, який вимірював швидкість автомобіля, рух якого зафіксовано, є населений пункт.

Відповідачем не спростовано доводів позивача про те, що місцем фіксації його автомобіля технічними засобом була ділянка дороги поза межами населеного пункту.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, не доведена «поза розумним сумнівом». В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до адміністративної відповідальності, повинні тлумачитися на її користь; не доведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до п.12.4 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину.

При цьому, у складеній постанові серії ЕАН № 4110728 від 23.04.2021р. вказано серійний номер і назву технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення як один із можливих доказів по справі не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП.

Стосовно представленого під час судового розгляду справи роздруківки відеофайлу та самого відеофайлу з приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 000680 (а.с.24, 25) колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з ст.31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою:

1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.

Водночас, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Правомірність використання відповідачем технічного приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 000680, стверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18781, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 21.05.2020р. (а.с.28).

Також правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20, серійний номер ТС 000680, виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку № 04/02/03/-3008 від 27.09.2018р., який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 із довжиною ключа 256 біт та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних (а.с.29).

Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012р. (а.с.26).

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/18781 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 до застосування.

Належність таких доказів слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Оцінюючи вказані докази, колегія суддів вважає їх неналежними, оскільки у таких не відображеної достатньої та повної інформації щодо вчиненого порушення ПДР зі сторони позивача.

Зокрема, представлені фотознімок та відеофайл з приладу TruCam не містять інформацію про те, що автомобіль позивача рухався на 142 км автодороги Н-10 в населеному пункті Лісна Слобідка.

Таким чином, лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000680 не визначено місце вчинення правопорушення в розрізі системи географічних координат з кутовими величинами, щоб дало змогу встановити територію населеного пункту через мережу Інтернет на веб-сайті Google Maps.

Окрім цього, згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейських також не вдається однозначно встановити місце вчинення порушення ПДР зі сторони позивача.

Щодо розбіжностей в часі вчинення правопорушення (дата та час фіксації швидкості зазначена на приладі 23.04.2021р. 17:11:23; в оскаржуваній постанові час фіксації порушення вказано 23.04.2021 17:11:49; відповідно до наданого відеодиску транспортний засіб зупинено 23.04.2021р. о 17:10:59.), відповідачем і апелянтом будь-яких спростувань не представлено, що також впливає на правомірність винесеної постанови.

За таких умов вказані обставини в своїй сукупності розцінюються колегією суддів як такі, що свідчать про неправильність складання постанови серії ЕАН № 4110728 від 23.04.2021р.

Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.1 ст.122 КУпАП, не представлено.

Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та помилково накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Також складену інспектором поліції постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

Щодо правильності визначення відповідача по цій категорії справ колегія суддів враховує, що відповідно до ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписи ст.286 КАС України, яка регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, вказує, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч.1).

Поняття «суб`єкт владних повноважень» розкрито в п.7 ч.1 ст.4 КАС України, згідно якого суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно з ч.3 ст.46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Також норма ст.286 КАС України не містить прямих застережень про те, що належним відповідачем в цій категорії справ є виключно орган Національної поліції з правами юридичної особи.

Окрім цього, апелянтом по справі є ДПП, що дозволяє останньому здійснювати в судовому порядку захист своїх та інтересів.

Водночас, вагомих доводів про те, що невіднесення апелянта судом до числа учасників справи (співвідповідача), призвело до порушення його прав та інтересів, покликань на те, що саме апелянт повинен відповідати за цим позовом, в апеляційній скарзі не наведено.

Під час вирішення цього питання колегія суддів керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ст.6 КАС України).

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, та заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ДПП.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської обл. від 28.05.2021р. в адміністративній справі №338/543/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Департамент патрульної поліції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. В. Глушко
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 13.10.2021р.