Справа № 629/4434/21
Суддя: ХАРАБАДЗЕ К. Ш.
Дата ухвалення: 2021-10-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Фалькової І.М.,
Справа № 629/4434/21
Номер провадження 2-а/629/36/21
позивач - ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 )
представник позивача - Свистун Андрій Володимирович (місцезнаходження за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Володимирська, 44)
відповідач - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області (місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа, 2а)
третя особа - інспектор взводу № 2 роти № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП Абдулкеримов Ізраіль Алієвич (місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа, 2а)
розглянувши адміністративний позов про визнання дій неправомірними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
Представник позивачп звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 08.08.2021 року ОСОБА_1 рухався на своєму автомобілі «SUZUKI SX-4» д.н. НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі М-04. На 152 кілометрі автомобільної дороги М-04 ОСОБА_1 був зупинений інспектором взводу № 2 роти № 4 УПП в Дніпропетровській області капралом поліції Абдулкеримовим Ізраілем Алієвичем. Після зупинки працівник поліції пояснив причину зупинки тим, що ОСОБА_1 нібито порушив швидкісний режим на 36 км/г, що на його думку зафіксовано на вимірювачі швидкості «TruCam» і чим порушено п. 12.9 б) ПДР, так як ОСОБА_1 не рухався зі швидкістю 50 км/г, згідно знаку 3.29. На підставі вищевказаного працівник поліції виніс постанову серії ДПO18 № 768515 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено штраф у розмірі 340 гривен. З винесеною постановою ОСОБА_1 не згоден, оскільки Правил дорожнього руху не порушував та вважає, що дії інспектора щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладення на нього адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, є протиправними. Також останній вважає, що постанова не відображає дійсних обставин справи, винесена з грубим порушенням вимог чинного законодавства щодо її змісту та процедури складення, є незаконною, а тому підлягає скасуванню. Постанова складалася інспектором без врахування зауважень ОСОБА_1 , його пояснень та конкретної дорожньої обстановки. Доказів правопорушення не надано, свідків не опитано, факт скоєння правопорушення вказано не вірно, тобто факт порушення оснований на припущеннях, що є порушенням закону, протокол про адміністративне правопорушення не складався. Інспектор поліції Абдулкерімов І.А. в постанові від 08.08.2021 року не навів жодного доказу, на якому ґрунтувалася його правова позиція щодо винності ОСОБА_1 в правопорушенні, за яке передбачена відповідальність за ст. 122 ч. 1 КУпАП. Також в постанові не зазначено час скоєння правопорушення, що є грубим порушенням законодавства, так як час скоєння правопорушення є одним з основних складових, які необхідно доказувати. ОСОБА_1 під час під час складання постанови, являючись особою яка не є фахівцем в області права просив інспектора про можливість скористатися правовою допомогою, але інспектор не тільки не надав йому цієї можливості, а ще й в порушення вимог ст. 268 КУпАП взагалі не роз`яснив йому його права. Також інспектором для з`ясування всіх обставин справи не було відібрано пояснення від нього при притягненні його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП. Більш того, після висловлення звинувачень, інспектор Абдулкеримов І.А. пішов до свого патрульного автомобілю, де виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Тобто своїми діями, інспектор Абдулкеримов І.А. не тільки порушив право на захист, а ще й грубо порушив вимоги ст.ст. 278.279 КУпАП. Ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
ОСОБА_1 стверджує, що він рухався по лівій полосі, двохсмужної дороги і через потік транспортних засобів, який рухався з права від нього, не міг бачити знаку 3.29 (обмеження швидкості до 50 км/г), з правої сторони дороги. Після зупинки його працівниками поліції, разом з останніми було досліджено знаки біля лівої смуги руху. При цьому було встановлено, що біля лівої смуги продубльовано знак 3.29 з обмеженням швидкості до 90 км/г, а знак 3.29 з обмеженням швидкості до 50 км/г, на правій частині дороги, встановлений тимчасово у відповідності до п.п. 12.10-12.10.1 ПДР України, при цьому необхідно враховувати, що не могло бути дублювання в сторону збільшення швидкості та ще й на рівній ділянці дороги без поворотів та підйомів. Тобто знак на правій стороні дороги стоїть в порушення норм законодавства і не може бути підставою для притягнення до відповідальності. З вищенаведеного слідує, що в діях ОСОБА_1 не тільки немає складу адміністративного правопорушення, а взагалі відсутнє сама подія.
Також працівники поліції здійснювали фіксацію нібито порушення ОСОБА_1 ПДР приладом TruCam, не з стаціонарного пристрою, а тримаючи його в руках. Відповідач на зауваження ОСОБА_1 щодо неможливості фіксування приладом TruCam порушень ПДР, який тримається в руках, жодним чином не реагував.
Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону № 580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото - і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.
Законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCa» працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно на стаціонарному пристрої.
Більш того, працівник поліції не дав можливості ознайомитися ОСОБА_1 з відео з вимірювача TruCam, де нібито зафіксовано рух його автомобіля та частини автодороги, а також не зафіксовано дорожній знак 3.29 та автомобіль «SUZUKI SX-4» д.н. НОМЕР_1 . З чого випливає єдиний висновок, що подія правопорушення ніяк не зафіксована, а значить її і не було - взагалі. Також на вимогу ОСОБА_1 працівниками поліції не було надано документів про сертифікацію та стандартизацію на вимірювач швидкості ТruCam.
На підставі вищевикладеного, просить визнати постанову серії ДОП18 № 768515 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою накладено штраф у розмірі 340 гривень, незаконною та скасувати її; провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП закрити.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в наданій суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутнотсі, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі.
Представник позивача Свистун А.В. у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Представник відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській областіу судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк відзив на позов, будь-яких клопотань не подав.
Третя особа інспектор взводу № 2 роти № 4 УПП в Дніпропетровській області Абдулкеримов І.А. всудове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..
Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до постанови серії ДОП18 № 768515 від 08.08.2021, про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектор взводу № 2 роти № 4 УПП в Дніпропетровській області Абдулкеримовим Ізраілем Алієвичем, позивача - ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень 00 копійок /а.с. 6/.
Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 08.08.2021 у Діпропетровській області Криничанський район, траса М-04, 152 км, керував транспортним засобом, рухався зі швидкістю 86 км./год., чим перевищив обмеження швидкості руху на 36 км./год., в дії знаку 3.29, чим порушив п. 12.9б ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Згідно з ст. 53 Закону України «Про дорожній рух» юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність.
Пункт 12.9 ПДР України передбачає, що водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 , 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил
Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема частини перша, друга, третя і п`ята статті 122.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно п. 8 ч. 1ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Окрім того, ч.2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.
Частиною 3ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, далі ПДР).
Згідно з положеннями п. 2.3 розд. 2 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, серед іншого, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Пунктом 1.9. розд. 1 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Підпунктами «б» п. 12.9 розд. 12 ПДР визначено, що водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Але із змісту оскаржуваної постанови лише слідує, що ОСОБА_1 08.08.2021 у Діпропетровській області Криничанський район, траса М-04, 152 км, керував транспортним засобом, рухався зі швидкістю 86 км./год., чим перевищив обмеження швидкості руху на 36 км./год., в дії знаку 3.29, чим порушив п. 12.9б ПДР, інспектором взагалі не зазначено час вчинення правопорушення, не викладено в суті правопорушення, що саме порушив водій, перевищив максимальну швидкість, зазначену у якому саме з пунктів 12.4-12.7.
В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку «3.29» «Обмеження максимальної швидкості» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.
Згідно п. 12.10 ПДР України: у разі коли дорожні знаки обмеження швидкості руху 3.29 та/або 3.31 встановлені з порушенням визначених цими Правилами вимог щодо їх введення чи з порушенням вимог національних стандартів або залишені після усунення обставин, за яких їх було встановлено, водій не може бути притягнений до відповідальності згідно із законодавством за перевищення встановлених обмежень швидкості руху.
Згідно Державних стандартів України 4100:2014 п. 10.5.26: «Знаки 3.29, 3.31 потрібно встановлювати разом зі знаками, які попереджають про характер небезпеки та/або наближення до відповідного об`єкта»
Також, згідно Державних стандартів України 4100:2014 п. 10.2.4: «Дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям...»
Держава несе позитивний обов`язок щодо відповідності дорожніх знаків та їх розташування стандартам і громадяни не мають відповідати за невідповідність їх встановленим нормам.
Докази щодо фактичної зони дії дорожнього знаку «3.29» «Обмеження максимальної швидкості» в кілометровій відмітці вказаної автодороги є ключовими для вирішення питання щодо порушення швидкісного режиму руху транспортних засобів, визначеного п. 12.4 ПДР України більш ніж на 36 км/г.
За відсутності посилання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку «3.29» «Обмеження максимальної швидкості» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд доходить висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку «3.29» «Обмеження максимальної швидкості» з перевищенням швидкості на 36 км/г.
Також відповідач, який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем, оскільки в додатку до протоколу вказано лише відео труком ТС008375, DМ; 4659; DМ 4772.
Окрім того, судом враховано положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідачем не надано до суду докатків до протоколу - відеозаписів, жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.
Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону(стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 Закону.
Водночас, суд зазначає, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Також, судом враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.
З змісту оскаржуваної постанови не слідує, що позивач в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості 50 км/год» порушив швидкісний режим, визначений п. 12.9 ПДР України більш ніж на 36 км/год., оскільки суть адміністративного правопорушення описана лише як: ОСОБА_1 08.08.2021 у Діпропетровській області Криничанський район, траса М-04, 152 км, керував транспортним засобом, рухався зі швидкістю 86 км./год., чим перевищив обмеження швидкості руху на 36 км./год., в дії знаку 3.29.
При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач посилається лише на доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку, це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCam та відео.
Однак, відповідно до положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, якою передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто, враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.
Таким чином законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCam працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».
Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, внаслідок чого, суд вважає, що результаті вимірювання швидкості приладом TruCam, проведені в ручному режимі не можуть бути належними та допустимими доказами вчинення позивачем порушення, зазначеного в оскаржуваній постанові.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду по справі № 157/703/20 від 21 січня 2021 року, ухвалою Верховного суду від 25 лютого 2021 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження по даній справі.
Окрім того, контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), вказане обумовлено ч.2 ст. 40 Закону №580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.
Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.
Необхідно зазначити, що судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження до відповідача, в якій роз`яснено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, проте, відповідач не скористався наданим йому право подати відзив на позовну заяву, відповідачем беззаперечних та достовірних доказів на підтвердження викладених ним обставин до суду надано не було, і не повідомлено суд про причини їх не надання чи не можливості їх надання, жодних клопотань з боку відповідача відносно цього до суду заявлено не було.
Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У відповідності до вимог закону відповідачем не надано доказів правомірності своїх дій, не спростовано доводи позивача та не поданого жодного безспірного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Підсумовуючи викладене в сукупності, суд прийшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення ним вимог 12.9б ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 768515 від 08.08.2021, складена інспектором взводу № 2 роти № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП Абдулкеримовим Ізраілем Алієвичемпро накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.
Згідно із ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до службового чеку від 16.08.2021 року позивачем за подання позову до суду було сплачено судових збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.
Інспектор взводу № 2 роти № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП Абдулкеримов Ізраіль Алієвичвиносив оскаржувану постанову в порядку ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органу Національної поліції - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.
Відтак на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань цього підрозділу Національної поліції слід стягнути судовий збір в сумі 454 гривні 00 копійок.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 77, 241, 243-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора взводу № 2 роти № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП Абдулкеримова Ізраіля Алієвичасерії ДПО18 № 768515 від 08.08.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Закрити справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривні 00 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
відповідач - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа, 2а
третя особа - інспектор взводу № 2 роти № 4 УПП в Дніпропетровській області ДПП Абдулкеримов Ізраіль Алієвич, місцезнаходження за адресою: м. Дніпро, Троїцька площа, 2а
Суддя: Карина ХАРАБАДЗЕ