Справа № 380/9808/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/9808/21
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

13 жовтня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з усього нерухомого майна.

Встановив:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р., про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис № 84957 (спеціальний розділ) від 04.02.2013 р. на підставі постанови № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнятої Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ.

- зобов`язати Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно запису № 84957 (спеціальний розділ) від 04.02.2013 р. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р.).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що за результатами пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно йому стало відомо про те, що 04.02.2013 р. реєстратором Львівського міського управління юстиції Данилишин Володимиром Івановичем за реєстраційним номером 84957 (спеціальний розділ) щодо позивача зареєстровано обтяження - арешт всього нерухомого майна. Реєстрація вказаного обтяження здійснена на підставі постанови № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнятої Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ. Зважаючи на вказане, адвокат позивача звернувся з адвокатським запитом до Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові (надалі - відповідач) про надання інформації та підтверджуючих документів щодо того, на підставі чого Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ було відкрито виконавче провадження № 35713428, боржником у якому був ОСОБА_1 . Вказує, що листом від 28.05.2021 р. б/н Галицький відділ державної виконавчої служби міста Львів повідомив у відповідь на адвокатський запит, що згідно бази даних АСВП та журналу загальної вихідної кореспонденції, виконавчий документ, де стороною виконавчого провадження виступає ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 35713428 станом на 28.05.2021 р. у відділ не надходило та на виконанні не перебуває. Позивач зазначає, що згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла станом на 04.02.2013 р.) стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Однак позивач повідомляє, що не виступає боржником в межах виконавчого провадження № 35713428. Вказує, що незважаючи на відсутність будь-яких виконавчих проваджень щодо позивача, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 26.04.2021 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис № 84957 (спеціальний розділ) про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить позивачу, на підставі постанови № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнятої Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ. На переконання позивача, внесення 04.02.2013 року та існування станом на даний час запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Ж 84957 (спеціальний розділ) від 04.02.2013 р. про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), на підставі постанови № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнятої Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ, є незаконним та порушує права позивача.

Ухвалою від 22.06.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 09.07.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін).

Відповідач відзиву на позов не подав, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Від позивача клопотань процесуального характеру (зміна підстав чи предмета позову, збільшення чи зменшення позовних вимог, залучення другого відповідача чи третіх осіб) не надходило.

Суд дослідив подані документи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та зазначає наступне.

Судом встановлено з матеріалів справи згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, про наявний запис про арешт нерухомого майна, який вчинений 04.02.2013 державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Данилишин Володимиром Івановичем.

Підставою для державної реєстрації такого обтяження вказано Постанову 35713428 видану 24.01.2013 Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ (а.с.13).

Листом від 28.05.2021 р. б/н Галицький відділ державної виконавчої служби міста Львів повідомив у відповідь на адвокатський запит, що згідно бази даних АСВП та журналу загальної вихідної кореспонденції, виконавчий документ, де стороною виконавчого провадження виступає ОСОБА_1 , в межах виконавчого провадження № 35713428 станом на 28.05.2021 р. у відділ не надходило та на виконанні не перебуває.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ст.2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Суд зазначає, що визначальною відмінністю адміністративної юрисдикції є те, що особа звертається за захистом від неправомірних дій чи бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень.

Позивачем у справі заявлено вимогу скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р., про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис № 84957 (спеціальний розділ) від 04.02.2013 р. на підставі постанови № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнятої Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ та зобов`язати Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно запису № 84957 (спеціальний розділ) від 04.02.2013 р. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р.).

Відповідачем у справі позивач зазначив Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Однак судом встановлено, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р., про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 прийнято не Галицьким відділом державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), а державним реєстратором Львівського міського управління юстиції Данилишин Володимиром Івановичем.

Жодних вимог до державного реєстратора Львівського міського управління юстиції Данилишин Володимира Івановича позивачем не заявлено і у позовній заяві відсутнє будь-яке обґрунтування протиправності прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р.

Судом встановлено, що підставою для державної реєстрації такого обтяження вказано Постанову 35713428 видану 24.01.2013 Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ (а.с.13), однак позивачем не заявлено жодних вимог про визнання протиправною та скасування Постанови 35713428 прийнятої 24.01.2013 Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ

З огляду на викладене, позивач не оскаржує ані правомірність накладення арешту на все його майно в 2013 році згідно Постанови від 24.01.2013, ані саму Постанову 35713428 прийняту 24.01.2013 Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ постанови, ані не ставить під сумнів правомірність рішення державного реєстратора Данилишин Володимира Івановича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р.

Не заявляючи жодної вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, позивач водночас просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р., про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис № 84957 (спеціальний розділ) від 04.02.2013 р. на підставі постанови № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнятої Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ та зобов`язати Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно запису № 84957 (спеціальний розділ) від 04.02.2013 р. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 233305 від 04.02.2013 р.).

Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій або бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, в тому числі делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, в яких виник спір.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового, приватного права чи інтересу. Аналогічні висновки викладено в постановах Великої палати Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 826/12775/15, від 04.02.2020 р. у справі № 910/7781/19.

Шостого березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 640/23588/19, адміністративне провадження № К/9901/3619/20 (ЄДРСРУ № 88062088) досліджував питання щодо юрисдикційної підсудності оскарження дії державного виконавця щодо накладення арешту на майно.

Верховний Суд зазначив, що частинами першою та п`ятою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Верховний Суд вказав, що виходячи з приписів частин 3-5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» в разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Арешт може бути знятий за рішенням суду.

Із наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише в разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Позивач у позовній заяві стверджує, що не виступає боржником у виконавчому провадженні № 35713428 (а.с.1).

Як зазначено Великою палатою Верховного Суду в постанові від 11.12.2019 р. у справі № 826/12775/15, оскарження дій та рішень державного виконавця, спрямованих на арешт спірного майна особою, яка не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження, однак має речове право на таке майно, не приведе до належного захисту її прав, оскільки навіть визнання судом таких дій чи рішень протиправними не буде підставою для винесення виконавцем постанови про зняття арешту з майна з огляду на вичерпний перелік цих підстав, установлений статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Водночас статтею 59 цього закону законодавець визначив окремий механізм поновлення порушеного права особи, якій належить арештоване майно.

Верховний Суд у вказаній Постанові вказав, що для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду.

Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин. Такі висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 22.01.2020 р. у справі № 340/25/19.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (Аналогічні висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі № 911/1247/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Арешт на майно позивача накладено на підставі постанови № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнятої Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ.

Державним реєстратором здійснено лише реєстрацію обтяження майна позивача згідно постанови № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнятої Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ

Доказів того, що Постанова № 35713428 від 24.01.2013 р., прийнята Галицьким відділом державної виконавчої служби ЛМУЮ про накладення арешту є скасованою чи втратила чинність позивачем не надано, як і не надано доказів звернення до Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ про її скасування самостійно та нема доказів відмови Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ скасувати Постанову № 35713428 від 24.01.2013 р., протиправність якої суду слід було б досліджувати у даній справі.

Оскільки позивачем не заявлено жодних вимог визнати протиправним рішення про накладення арешту, дій чи бездіяльність відповідача - Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), як і не заявлено вимог про визнання протиправним рішення реєстратора про реєстрацію прав та їх обтяжень, то вимоги позивача скасувати рішення реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, який не зазначений відповідачем у справі, у поєднанні з вимогами зобов`язати відповідача зняти арешт з майна позивача, є фактично вимогами про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності позивача на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) й виникають із цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України. Позов поданий позивачем з метою захисту права власності або іншого речового права

Отже такі вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції (Аналогічні висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 21.08.2019 р. у справі № 911/1247/18).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Оскільки суд дійшов висновку, що справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, провадження у справі підлягає закриттю згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України. Водночас, згідно вимог ч.1 ст.239 КАС України, суд роз`яснює позивачеві про віднесення даної справи до юрисдикції загального суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Керуючись ст. 238, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Провадження у справі № 380/9808/21 за позовом ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з усього нерухомого майна - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 13.10.2021.

Суддя Коморний О.І.