Справа № 500/3059/21
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3059/21

13 жовтня 2021 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Якібчук О.Д.

представника позивача: Чеканівського В.Р.;

представника відповідача: Мурованої І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень, вимоги про сплату боргу та рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Тернопільській області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішення від 14 травня 2021 року №8, від 14 травня 2021 року №8, від 04 лютого 2021 року №8, від 04 лютого 2021 року №8, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2021 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04 лютого 2021 року №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Головним управління ДПС у Тернопільській області у період з 25.11.2020 р. по 01.12.2020 р., у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності, проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період за період з 01.01.2011 по 21.01.2020. За результатами перевірки та адміністративного оскарження відповідачем прийнято оскаржувані рішення та надіслано вимогу.

Позивач вказує, що документальна виїзна перевірка проводилася не за місцем його знаходження, оскільки відсутні накази про направлення головних державних ревізорів-інспекторів у службове відрядження для проведення документальної позапланової виїзної перевірки, також відсутня документи, які б підтверджували оплату такого відрядження. Перевірка проводилася в приміщенні податкового органу, тобто за своїми ознаками була невиїзною, хоча в акті перевірки вказано, що вона проводилася в селі Увисла Гусятинського району Тернопільської області. А тому є підстави вважати, що проведення позапланової виїзної перевірки в приміщенні контролюючого органу не може вважатися правомірним заходом суб`єкта владних повноважень, то й висновки, зроблені в процесі її проведення на основі лише тих матеріалів, які були в розпорядженні контролюючого органу, не можуть бути покладені в основу прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Позивач зазначає, що наказ на проведення документальної позапланової перевірки до початку проведення перевірки, як це вимагає ст. 78, 79 Податкового кодексу України вручений позивачеві не був, а наданий лише 25.11.2020, тобто в перший день перевірки. Наведене свідчить про істотне порушення процедурних вимог при здійснення заходу податкового контролю, адже згідно з правової позиції висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 червня 2019 року по справі № 825/1747/17 завчасне (до початку перевірки) повідомлення про час та місце проведення перевірки є гарантією права позивача на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

А тому позивач вважає, що наслідки такої перевірки є протиправними та не законними, та відповідно висновки акту перевірки є необґрунтованими та безпідставними.

Позивач вказує, що він фактично не був присутній у місці проведення перевірки в приміщенні податкового органу, що зумовило неможливість надати усі належним чином оформлені копії документів, які є у нього. 01.12.2020 р. позивачем особисто у приміщенні контролюючого органу було подано заяву про необхідність подання документів, які стосуються питань перевірки. Проте, працівниками контролюючого органу зумисно зареєстровано цю заяву на наступний день, чим було грубо порушено права позивача та обмежило можливість продовження строку перевірки. Такі дії свідчать по те, що контролюючим органом під час проведення позапланової перевірки не було вжито всіх заходів для отримання первинних документів щодо фінансово-господарських операцій платника податків, чим грубо порушено приписи діючого законодавства

Не погоджуючись із виявленими порушеннями позивач подав свої заперечення з додатками для їх долучення до матеріалів перевірки та врахування при розгляді і прийнятті рішень. Однак ГУ ДПС у Тернопільській області частково врахували доводи позивача, а саме по взаємовідносинах з ТОВ «Тедіс Україна» () під час прийняття податкових повідомлень-рішень щодо витрат в сумі 238107,63 грн не враховано проміжну виписку від 15 грудня 2020 року № 151220VU10132821 ТА КВ «Приватбанк».

Позивач також зазначає, що висновки відповідача щодо встановлених порушень, є необґрунтованими, такими що не відповідають дійсності, адже зроблені без врахування документів та пояснень, які надавалися позивачем, без з`ясування фактичних обставин, а тому підлягає скасуванню, оскільки податковим органом не взято до уваги усіх первинних документів, що унеможливило прийняття обґрунтованої вимоги та рішення з врахуванням достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів. Контролюючим органом за даними перевірки визначено витрати за 2017 р. у сумі лише 551432,81 грн, з яких вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використанні у виробництві продукції 320598,72 грн. Проте в п.1.18 Акту зазначено, що у контролюючого органу не було первинних документів щодо залишків ТМЦ, тому не зрозуміло на підставі яких документів зроблено висновок, що витрати за 2017 р. здійснювались на суму лише 551432,81 грн. Позивач не погоджуюся з такими даними, оскільки згідно Акту звірки взаєморозрахунків за період 2017 р. між ТОВ «Пивоварня Опілля» і ОСОБА_1 витрат для придбання ТМЦ було здійснено на загальну суму 206710,31 грн., що також зазначено у поданій декларації від 09.01.2018 р., проте не враховано контролюючим органом при складанні Акту та в подальшому при винесенні ППР. Крім цього, позивачем здійснювались витрати на придбання ТМЦ на загальну суму 238107,63 грн, що підтверджується первинними документами.

Позивач вказує, що відповідачем не взято до уваги Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 між ТОВ «Баядера Логістик» та ОСОБА_1 про витрати на загальну суму 57679,74 грн., що також зазначено у поданій декларації від 09.01.2018 р.

Загальна сума витрат за 2017 р. позивача складає 971439,4 грн, що суттєво відрізняться від даних наведених у Акті перевірки.

Крім цього, позивач вказує, що наслідками перевірки витрат 2018 р. податковим органом також не враховано той факт, що основними контрагентами позивача були не лише ТзОВ «Фірма Аніда ЛТД», ТОВ «Тедіс Україна», ТОВ «Рома», ТОВ «ТД «Львівська тютюнова фабрика», ТОВ «Пивоварня Опілля», ТОВ «Клас і К», ТОВ «Аскор-Україна», а й ТОВ «Львівська пивна компанія».

Згідно з Акту звірки взаєморозрахунків за період 2018 р. між ТОВ «Львівська пивна компанія» та ОСОБА_1 було здійснено витрат на загальну суму 34391,06 грн, проте знову ж таки не враховано контролюючим органом при визначенні даних перевірки. А тому розбіжність у витратах за 2018 р. не може становити 34981,24 грн, як це визначив контролюючий орган.

Ухвалою від 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін).

05 липня 2021 року Головним управлінням ДПС у Тернопільській області подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник позивача проти позовних вимог заперечила та пояснила, що за наслідками перевірки донараховано податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, що підлягає сплаті до бюджету, донараховано податкові зобов`язання з військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою, донараховано ЄСВ, застосовано штрафні санкції за порушення правил ведення книги обліку та витрат, неподання декларації про доходи і майновий стан за 2020 рік та порушення правил проведення розрахункових операцій.

Представник відповідача вказує, що відповідно до реєстраційних даних платника податків ОСОБА_1 проживає в селі Увисла, Гусятинського р-н., Тернопільської обл., без зазначення вулиці та номера будинку, тому в акті перевірки вказана реєстраційна адреса платника с.Увисла, Гусятинського р-н., Тернопільської обл. наказ про проведення перевірки був вручений позивачу у перший день її проведення.

Щодо посилання позивача про подання заяви про зупинення перевірки зазначає, що у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити (із наданням оформлених відповідно до законодавства документів, підтверджуючих настання події, що призвела до такої втрати, пошкодження або дострокового знищення документів) контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації, надано авторизацію відповідно до Митного кодексу України або дозвіл на застосування спеціальних (у тому числі транзитних) спрощень. Оскільки позивачем такої заяви не подавалося, то у відповідача були відсутні підстави для перенесення термінів проведення перевірки тому що до заяви не було додано жодних підтверджуючих документів про їх втрату.

Щодо невідповідності неврахування актів звірки взаєморозрахунків витрати по операціях з ТОВ «Пивоварня Опілля» на загальну суму 206710,31 грн за 2017 рік з ТОВ «Баядера Логістик» на загальну суму 57679,74 грн за 2017 рік з ТОВ «Львівська пивна компанія» за 2018 рік на загальну суму 34391,06 грн, то ці витрати підтверджуються лише цими актами. Представник відповідача вказує, що акти звірки взаєморозрахунків з підприємствами, які надав платник не є а ні первинним а ні платіжним (розрахунковим) документом. Щодо переліку витрат з проміжної виписки №151220VU10132821 АТ КБ «Приватбанк», де позивачем вносилися власні кошти на рахунок щодо придбання ТМЦ, то з аналізу цієї виписки встановлено, що в призначені платежу зазначається «перевод по картці», що не дає можливості відстежити розрахунки.

Комісією по спірних питаннях при розгляді заперечень до акта перевірки прийнято рішення про врахування до складу витрат подані фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 до заперечення первинні документи щодо формування витрат за 2017 рік по взаємовідносинах з ТОВ «Тедіс Україна» в сумі 238107,63 грн.

На засіданні комісії по розгляду спірних питань ФОП ОСОБА_1 виступив та додатково повідомив, що при закритті торгових точок в 2017-2018 роках ним було втрачено 90% первинних документів, але податкові органи за місцем реєстрації не було повідомлено про втрату документів. Платником податків не надані в ході перевірки підтверджуючі документи про понесені витрати з даними підприємствами.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. Обов`язок зі збереження цих документів, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до пп. 16.1.12 п.16.1 ст.16 та п.44.3 ст.44 ПКУ покладено на платників, які зобов`язані забезпечити зберігання документів не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються такі документи.

Судове засідання 05 липня 2021 року не проводилося у зв`язку із перебуванням головуючого судді у щорічній відпустці.

12 липня 2021 року позивачем подано до суду відповідь на відзив у якому ОСОБА_1 вказав, що за результатами досудового порядку вирішення спору (за результатами скарги) було прийнято Рішення ГУ ДПС України відповідно до якого вирішено: податкове повідомлення-рішення від 04 лютого 2021 року №8 - скасувати з огляду на те, що у матеріалах справи відсутні посилання на первинні документи, які є доказовою базою щодо встановленого порядку, тому висновок контролюючого органу щодо проведення розрахункових операцій без застосування РРО на суму 919654,83 грн., є необґрунтованим та передчасним.

Відповідно до наявної інформації, наведеної в матеріалах перевірки, ГУ ДПС у Тернопільській області не досліджено та не зазначено перелік, ціну, кількість товару, який був реалізований платником податків без застосування РРО, відсутня інформація щодо походження та отримання Позивачем зазначеного товару, не відображено факти наявності (відсутності) здійснення платником податків бартерних операцій тощо. А тому, твердження відповідача, що позивачем не проведено розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій на загальну суму 919654,83 грн є неактуальним та не заслуговує на увагу, у зв`язку з скасуванням податкового повідомлення-рішення від 04 лютого 2021 року №8.

Для позивача залишається незрозумілим де саме проводилася перевірка, а працівниками (приміщення, будинок, конкретне місце тощо), а лише вказано село де проживає платник, а також неправомірно зазначено, що перевірку проведено в присутності ФОП ОСОБА_1 , що не відповідає дійсності. Дані твердження відповідача підводять до того, що дану перевірку за місцезнаходженням позивача ніхто не проводив, що є грубим порушенням законодавчо встановлених норм та свідчить про відсутність будь-яких правових наслідків такої перевірки. З наведеного, є підстави вважати, що оскільки проведення позапланової виїзної перевірки в приміщенні контролюючого органу не може вважатися правомірним заходом суб`єкта владних повноважень, то й висновки, зроблені в процесі її проведення на основі лише тих матеріалів, які були в розпорядженні контролюючого органу, не можуть бути покладені в основу прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

01.12.2020 року позивачем подавалася заява про зупинення перевірки у зв`язку із втратою документів, проте жодного акту посадовими особами, які здійснювали перевірку не було складено та жодного реагування на подану мною заяви не було проведено (рішення чи повідомлення про прийняття чи відмову у прийняті поданої мною заяви не надавались).

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо використання банківських виписок як первинних документів, затвердженої наказом ДПС України від 05.07.2012 р. № 583 виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати як документ, що підтверджує суму витрат на оплату банківських послуг з розрахунково-касового обслуговування, за умови зазначення в ній інформації про надання банком таких послуг, сум операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. А тому відповідачем безпідставно не враховано інформацію з проміжної банківської виписки від 15 грудня 2020 року № 151220VU10132821 ТА КВ «Приватбанк» та інші документи, які ним надавалися.

Ухвалою від 16 серпня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неприбуттям представників сторін.

Ухвалою від 28 серпня 2021 року розгляд справи відкладено з метою допиту свідків.

Ухвалою від 02 вересня 2021 року розгляд справи відкладено у неявкою представника позивача.

Ухвалою від 09 вересня 2021 року розгляд справи відкладено з метою надання позивачем доказів.

Ухвалою від 20 вересня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою представника відповідача.

Ухвалою від 04 жовтня 2021 року розгляд справи відкладено у зв`язку із допитом свідка.

Ухвалою від 11 жовтня 2021 року розгляд відкладено у зв`язку із витребуванням додаткових доказів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд у їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали, що містяться у справі, встановив наступні факти.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 з 03.11.2008 року здійснював підприємництву діяльність з роздрібної торгівлі. Місцезнаходження: с. Увисла Чортківського району (на час здійснення діяльності - Гусятинського району) Тернопільської області.

У зв`язку із припиненням підприємницької діяльності ГУ ДПС у Тернопільській області з 25.11.2020 р. по 01.12.2020 р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2017 по 21.01.2020, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 21.01.2020. Результати перевірки оформлено актом від 08.12.2020 №2325-3080/19-00-07-09/ НОМЕР_1 (т.1, а.с. 25-30).

За результатами перевірки встановлено порушення:

1. п.п. 162.1.1 п.162.1 ст.162, п.п. 163.1.1 п.163.1 ст.163, п.п. 164.1.3 п.164.1, п.164.2 ст.164, п. 177.2, п. 177.4 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого донараховано податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 79126,50 грн.

2. п.57.1.ст.57, «е» пункту 176.1 статті 176, п.п.1.2 п.16-1 Підрозділу 10 Інших перехідних положень ПК України, в результаті чого донараховано податкові зобов`язання з військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою всього в сумі 6593,89 грн.

3. п.1 ч.2 ст.6, п.2, 3 ч.1, ч.3, 4, 5 ст.7, ч.5 ст.8, ч.1, 2, 3 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне, страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі Закон №2464), внаслідок чого було 84669,19 грн.

4. п. 177.10 ст.177 ПК України, а саме наведення книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 по 21.01.2020р.

5. п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1996 №265/95-ВР, а саме, непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи на загальну суму 919654,83 грн.

Так, перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності за період з 01.01.2017 по 21.01.2020, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017-2019 роки, встановлено їх завищення за рахунок включення до складу валових витрат ТМЦ, по яких відсутні документально підтверджені витрати (оплати) і які не приймали участь в оподатковуваних операціях в розмірі 439132,49 грн., в тому числі за: 2017 р. - 382342,58 грн.; 2018 р. - 34981,24 грн.; 2019 р. - 21808,67 грн.

Перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в додатку Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за період перевірки, встановлено його заниження в розмірі 439591,72 грн., в тому числі: 2017 р. - 382342,58 грн.; 2018 р. - 34981,24 грн.; 2019 р. - 21808,67 грн.; 2020 р. - 459,23 грн.

Перевіркою правильності проведення розрахунку податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 21.01.2020, що підлягає сплаті до бюджету ФОП ОСОБА_1 , встановлено його заниження в розмірі 79126,50 грн., в тому числі: 2017 р. - 68821,66 грн.; 2018 р. - 6296,62 грн.; 2019 р. - 3925,56 грн.; 2020 р. - 82,66 грн.

При розгляді заперечень до акта перевірки, комісією по спірних питаннях прийнято рішення про врахування до складу витрат подані ФОП ОСОБА_1 до заперечення первинні документи, щодо формування витрат за 2017 рік по взаємовідносинах з ТОВ «Тедіс Україна» () в сумі 238107,63 грн.

В результаті відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України донараховано 36267,13 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 9066,79 грн. (податкове повідомлення-рішення від 04.02.2021 №8) (т.1, а.с. 9).

Перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується військовий збір, встановлено порушення п.16і Підрозділу 10 Інших перехідних положень ПКУ. Внаслідок порушень, описаних вище, встановлено заниження сум доходу, на який нараховується військовий збір, за період перевірки в сумі 439591,72 грн.

Перевіркою правильності нарахування військового збору з сум доходу, на який нараховується військовий збір в розмірі 1,5% встановлено заниження нарахування військового збору за період перевірки на 6593,89 грн., в тому числі: 2017 р. - 5735,15 грн.; 2018 р. - 524,72 грн.; 2019 р. - 327,13 грн.; 2020 р.- 6,89 грн.

При розгляді заперечень до акта перевірки, комісією по спірних питаннях прийнято рішення про врахування до складу витрат подані ФОП ОСОБА_1 до заперечення первинні документи, щодо формування витрат за 2017 рік по взаємовідносинах з ТОВ «Тедіс Україна» () в сумі 238107,63 грн.

В результаті відповідно до п.123.2 ст.123 ПК України донараховано 3022,27 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 755,56 грн. (податкове повідомлення-рішення від 04.02.2021 №8) (т.1, а.с. 9).

В результаті порушень (заниження чистого доходу за рахунок документально непідтверджених витрат), описаних в акті перевірки від 08.12.2020 №2380/19-00-07-09/ НОМЕР_1 , було донараховано 84669,15 грн. єдиного внеску, в тому числі: 2017р. - 80636,19 грн.; 2018р. - 4033,32грн.

При розгляді заперечень до акта перевірки, комісією по спірних питаннях прийнято рішення про врахування до складу витрат подані ФОП ОСОБА_1 до заперечення первинні документи, щодо формування витрат за 2017 рік по взаємовідносинах з ТОВ «Тедіс Україна» () в сумі 238107,63 грн., внаслідок чого донараховано єдиного внеску в розмірі 32285,83 грн., в т.ч. за 2017 р. - 28252,51 грн., за 2018 р. - 4033,32 грн. та застосовано штрафні санкції в розмірі 12511 грн., в т.ч. за 2017 р. - 11301 грн., за 2018 р. - 1210 грн. (Рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування контролюючим органом єдиного внеску від 04.02.2021 № на суму 12511 грн. та вимога про сплату боргу від 04.02.2021 №Ф- на суму 32285,83 грн.) (т.1, а.с. 11).

За неподання декларації проведено про майновий стан та доходи за період з 01.01.2020 по 21.01.2020, проте на дату проведення перевірки таку декларацію не подано, в результаті чого відповідно до п. 120.1 ст.120 ПК України до платника застосовано штрафну санкцію в розмірі 340 грн. (податкове повідомлення-рішення від 04.02.2021 №8) (т.1, а.с. 10).

Проведеною перевіркою також встановлено неведения книги обліку доходів та витрат за період з 01.01.2017 по 21.01.2020, чим порушено п.177.10 ст.177 ПК України та вимоги Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат фізичними особами-підприємцями на загальній системі оподаткування, який встановлений наказом Міндоходів України від 16.09.2013 року №481, в результаті чого відповідно до п. 121.1 ст.121 ПК України до платника застосовано штрафну санкцію в розмірі 1020 грн. (податкове повідомлення-рішення від 04.02.2021 №8) (т.1, а.с. 10).

Крім того, перевіркою дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлено порушення вимог п.1 ст. 3 ФОП ОСОБА_1 , а саме згідно даних виторгів РРО за період 2017-2020 рр. встановлено проведення платником розрахункових операцій із застосуванням РРО на загальну суму 1998904,61грн., в той час як платником самостійно задекларовано у деклараціях за 2017-2019 рр. загальний оподатковуваний дохід в сумі 2863116,44грн. Наведене відповідач дійшов висновку про не проведення ФОП ОСОБА_1 розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи на загальну суму 919654,83 грн.. під час отримання коштів за реалізовані ТМЦ із застосуванням банківських платіжних карток, через що до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію (10%) в розмірі 91965,48 грн. (податкове повідомлення-рішення від 04.02.2021 №8) (т.1, а.с. 12).

Позивач оскаржив прийняті рішення до ДПС України.

За результатами розгляду скарг ОСОБА_1 ДПС України прийнято рішення від 19 квітня 2021 року № Л/99-00-06-01-04-09, яким залишено без змін податкові повідомлення-рішення від 04.02.2021 №8 та від 04.02.2021 №8, скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.02.2021 №8 в частині нарахування штрафних санкцій з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5440,08 грн та від 04.02.2021 №8 в частині нарахування штрафних санкцій з військового збору у розмірі 453,33 грн, скасовано податкове повідомлення-рішення від 04.02.2021 №8 (т.1, а.с. 15-18).

Рішенням ДПС України від 22 квітня 2021 року № Л/99-00-02-01-04-09 відмовлено в скасуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2021 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04 лютого 2021 року № (т.1, а.с. 19-20).

За наслідками адміністративного оскарження Головне управління ДПС у Тернопільській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 14 травня 2021 року №8 про збільшення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 36267,13 грн, за штрафними санкціями 3626,70 грн (т.1, а.с. 8)., та від 14 травня 2021 року №8 про збільшення податкового зобов`язання по військовому збору на суму 3022,27, та за штрафними санкціями в сумі 302,23 грн (т.1, а.с. 7).

В ході розгляду справи судом також було допитано як свідків позивача ОСОБА_1 та державних ревізор-інспекторів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_1 пояснив, що 25 листопада 2020 року до нього подзвонили ревізори і повідомили, що буде проводитись перевірка після чого він приїхав в ГУ ДПС де ознайомився із наказом на перевірку та пояснив, що первинних документів за 2017 рік частково немає і їх треба відновлювати. Протягом п`яти днів до нього подзвонив ОСОБА_3 та спитав чи має позивач первинні документи. ОСОБА_1 пояснив, що має близько 80% документів. Після чого ОСОБА_3 пояснив, що до позивача може бути застосовано штраф за ненадання первинних документів. То позивач подав заяву про продовження документів та довозив їх та передав ОСОБА_3 . Надав накладні та чеки з постачальниками комунальних послуг. ОСОБА_3 повернув документи біля приміщення ГУ ДПС. Договори з постачальниками позивач не надав, накладні надав частково. Акт перевірки не підписував.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що при проведенні перевірки були взяті наданні витратні документи, також і ті документи, які ОСОБА_1 доніс пізніше. Банківські документи не бралися до уваги при перевірці, оскільки в них не було необхідних реквізитів. На початку перевірки він і ОСОБА_2 поїхали у село Увисла Чортківського району Тернопільської області по місцю здійснення позивачем підприємницької діяльності, однак магазин позивача виявився зачиненим. Тому до ОСОБА_1 дзвонили з метою з`ясування місця його перебування та чи має він приміщення для проведення перевірки. Позивач повідомив, що перебуває у м. Тернополі і такого приміщення він не має. Тому він приїхав до приміщення ГУ ДПС та отримав наказ на перевірку близько 13 години 25.11.2020 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 пояснили позивачу, які саме документи треба надати для перевірки. Опис отриманих документів не складали. За 2017 рік документів не було.

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що перевірка позивача проводилася у зв`язку із припиненням підприємницької діяльності. Спочатку він і ОСОБА_3 поїхали в село Увисла Чортківського району Тернопільської області, однак там ОСОБА_1 не виявилося, тому до нього подзвонили і він повідомив, що перебуває у м. Тернополі. В Тернополі позивачу вручили наказ на перевірку і направлення. Позивач повідомив, що йому необхідний час для зібрання документів. Пізніше він подав заяву про зупинення перевірки. Акт перевірки позивачу вручав ОСОБА_3 наказ на відрядження в с. Увисла не видався, кошти на відрядження не виділялися. Позивача бачив один раз біля приміщення ГУ ДПС, коли вручали наказ та направлення. Оформлення результатів проводив та ознайомлення з актом проводив ОСОБА_3 .

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (п.1.1 ст.1 ПК України).

З метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку) (п. 63.3 ст. 63 ПКУ).

Відповідно до пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному п. 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Суд бере до уваги пояснення представника відповідача, що податкова перевірка проводилася в м. Тернополі, так як не могла бути проведена в с. Увисла Чортківського району Тернопільської області, оскільки ревізорами після виїзду було встановлено, що позивач не перебував за основним місцем обліку, не здійснював підприємницьку діяльність за цією адресою та перебував в м. Тернополі, що підтверджується також і поясненнями ОСОБА_1 , тому наказ про проведення перевірки був йому особисто вручений в м. Тернополі в перший день проведення перевірки.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 12 серпня 2020 року у справі №160/2116/19 зазначив, що визначений пунктом 42.2 статті 42 ПК України спосіб вручення наказу та повідомлення щодо проведення контрольного заходу надає відповідачу можливість обирати альтернативні шляхи направлення документів платнику податків, а саме: або засобами електронного зв`язку, або шляхом вручення особисто платнику чи його представнику, або засобами поштового зв`язку.

У статті 20.1.13 ПК України передбачено право представників податкових органів мати безперешкодний доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу. А платники податків зобов`язані допустити представників податкових органів до перевірки, що прямо вказано у ст. 16 Податкового Кодексу України.

Таким чином, враховуючи об`єктивну неможливість вручити наказ на проведення перевірки в с. Увисла Чортківського району Тернопільської області за основним місцем обліку позивача, нездійснення позивачем підприємницької діяльності за цим місцем, відсутності за цією адресою необхідних документів та неможливості надання позивачем приміщення для проведення перевірки в м. Тернополі, суд не вбачає протиправності у врученні цього наказу та направлень за місцем перебування позивача у м. Тернополі та проведення перевірки.

Судом встановлено, що позивач не відмовлявся від проведення перевірки, не заперечував підстави її проведення та надав наявні на той час у нього первинні документи. Суд бере до уваги пояснення представника позивача, що за даних умов фактично відбулася документальна невиїзна перевірка. Разом з тим, суд звертає увагу, що така перевірка може проводитись з підстав передбачених пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 сформулював правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вказані порушення щодо проведення відповідачем перевірки не можуть бути самостійною підставою для скасування оскаржуваних рішень та не є безумовною підставою для визнання їх протиправними.

Стосовно ненадання для проведення перевірки усіх первинних документів суд зазначає наступне.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення і існування спірних правовідносин) визначено, що об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV (надалі - Закон №996-ХІV) визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою статті 9 Закону №996-ХІV передбачено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За приписами статті 1 Закону №996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд не погоджується із доводами представника позивача, що не враховані при проведенні перевірки господарські операції із ТОВ «Баядера Логістик», ТОВ «Львівська пивна компанія», ТОВ «Пивоварня Опілля» підтверджується актами звірки (т.1, а.с. 66, 67, 82-83), а також невраховані господарські операції із ТОВ «Тедіс Україна» підтверджується проміжною банківської випискою АТ КБ «Приватбанк» від 15 грудня 2020 року №151220VU10132821 (т.1, а.с. 68-81).

В постанові від 07 серпня 2018 року у справі №822/1825/14 Верховний Суд зробив висновок, що надані позивачем акт звірки та копії банківських виписок не підтверджують дійсне перерахування коштів у розмірі, визначеному податковими накладними у день виникнення податкового зобов`язання продавця.

Належним доказом оплати товару є розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача, вимоги до оформлення якого визначає Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року № 2346-III, Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затверджена Постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976). Закон №2346-ІІІ визначає такі види розрахункових документів, як платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер.

Зокрема платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків. Платіжне доручення має містити такі обов`язкові реквізити: назву документа; дату складання і номер; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; найменування та код банку платника; найменування/прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; найменування та код банку отримувача; суму цифрами та словами; призначення платежу; підпис платника (пункт 3.1 Інструкції).

Реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України (пункт 3.8 Інструкції).

Основним завданням контролюючих органів є здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, правильністю обчислення, повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків і зборів (обов`язкових платежів), а також неподаткових встановлених законодавством доходів (далі - податки, інші платежі).

Відповідно до змісту правового регулювання статті 44 Податкового кодексу України саме на платника податків покладається обов`язок щодо забезпечення зберігання документів, пов`язаних із обліком доходів, витрат та визначенням об`єктів оподаткування, податкових зобов`язань.

Наведене обумовлено, в першу чергу тим, що обов`язок підтвердження правомірності, обґрунтованості, повноти формування даних бухгалтерського і податкового обліку належними документами первинної фінансово-бухгалтерської звітності покладається саме на суб`єкта господарювання. Контролюючий орган, здійснюючи заходи податкового контролю, аналізує, досліджує, співставляє дані, що містяться не лише в документах фінансової звітності, а й первинних документах.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

За змістом пункту 44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу. У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.

У постанові від 13 травня 2021 року у справі №640/15297/19 Верховний Суд зазначив, що втрата відповідних документів не є безумовною підставою перенесення термінів проведення перевірки. Обов`язковою підставою перенесення терміну проведення, за змістом пункту 44.5 статті 44 ПК України перевірки є саме неможливість проведення перевірки за відсутності документів, які втрачені платником податків.

Такий же підхід щодо застосування норм Податкового кодексу України закріплено і в підпункті 1.4.7.1 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 31 липня 2014 року № 22.

Разом з тим, відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Тобто законом передбачено, що ненадання документів під час перевірки розцінюється як відсутність таких документів на час складення та звітності. В ситуації втрати позивачем документів останній мав визначений ПК України термін (90 днів) для їх відновлення.

Таким чином, позивач не виконав свого обов`язку щодо відновлення втрачених первинних документів і невиконання цього обов`язку та відсутність первинних документів не могло перешкодити проведенню перевірки.

Суд звертає увагу, що позивач міг подати ці документи і після проведення перевірки під час подання своїх заперечень та до прийняття оскаржуваних рішень. Неподання таких первинних документів у встановлені строки, в силу пункту 44.6 статті 44 ПК України, має наслідком визнання їх такими, що були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Долучення позивачем під час судового розгляду до матеріалів справи частини відновлених документів по розрахунках з ТОВ «Пивоварня Опілля» не спростовують зазначених висновків суду.

Відповідно до п. 85.7 ст. 85 ПК України отримання копій документів оформляється описом. Копія опису, складеного посадовими (службовими) особами контролюючого органу, вручається під підпис платнику податків або його законному представнику.

Судом встановлено, що при отриманні від позивача первинних документів такий опис не складався. Разом з тим, таке порушення не могло перешкодити позивачу виконати свої обов`язки щодо належного відновлення та подання всіх необхідних документів.

Суд також бере до уваги пояснення представника позивача, що ОСОБА_1 01 грудня 2021 року подав заяву про зупинення перевірки у зв`язку із необхідністю відновлення первинних документів (т.2, а.с. 185).

Однак, відповідно до п. 82.1 ст. 82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків - 20 робочих днів.

Продовження строків проведення перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, можливе за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу не більш як на 15 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - не більш як на 5 робочих днів, інших платників податків - не більш як на 10 робочих днів.

Пунктом 82.4 ст. 82 ПК України передбачено, що проведення документальної планової та позапланової перевірки платника податків, крім платника податків - суб`єкта малого підприємництва, може бути зупинено за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що оформляється наказом, копія якого не пізніше наступного робочого дня вручається платнику податків чи його уповноваженому представнику під розписку або надсилається платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, з подальшим поновленням її проведення на невикористаний строк.

З наведеного слід дійти висновку, що продовження чи зупинення строків перевірки є правом керівника контролюючого органу, його заступника чи уповноваженої особи.

Аналогічний висновок у подібних правовідносинах зробив Верховний Суд, який у постанові від 25 березня 2019 року у справі №803/272/17 зазначив, що зупинення проведення перевірки платника податків, яке оформлюється відповідним рішенням (наказом) керівника контролюючого органу, є правом, виключною компетенцією та повноваженням контролюючого органу, а прийняття такого рішення має обумовлюватись наявністю для цього обґрунтованих підстав.

А тому суд не вбачає протиправної поведінки відповідача щодо не зупинення перевірки чи не продовження термінів її проведення.

В постанові від 20 жовтня 2020 року у справі №816/4605/15 Верховний Суд зробив висновок, що допущені територіальним органом доходів і зборів процедурні порушення, у тому числі й ті, що пов`язані, зокрема, з оформленням результатів контролюючого заходу, недотриманням строку прийняття податкових повідомлень-рішень тощо, не можуть слугувати самостійною підставою для звільнення платника податків від відповідальності за вчинені ним податкові правопорушення, та можуть бути прийняті судом до уваги за умови підтвердження належними та допустимими доказами добросовісного виконання таким платником власного податкового обов`язку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17 зазначила, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Враховуючи наведене суд погоджується з поясненнями представника відповідача, що допущені порушення при проведенні перевірки не спростовують встановлених порушень та не впливають на прийняті рішення.

Як зазначено у ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем доведено правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи висновки суду по суті спору, понесені позивача судові витрати, відповідно до вимог статті 139 КАС України, не відшкодовуються та покладаються на позивача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову про визнання протиправним та скасувати податкових повідомлень-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області від 14 травня 2021 року №8, від 14 травня 2021 року №8, від 04 лютого 2021 року №8, від 04 лютого 2021 року №8, вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2021 року № Ф- та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 04 лютого 2021 року № відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, 46003, ).

Головуючий суддя Баранюк А.З.