Справа № 160/2016/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 жовтня 2021 року м. Дніпросправа № 160/2016/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

секретар судового засідання Солодкова К.А,

за участі представника позивача Кривошеїної І.О.

представника відповідача ДПС та третьої особи Москалець Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Державної податкової служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 р. (суддя Прудник С.В., повне судове рішення складено 26.05.2021 р.) в справі № 160/2016/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» до Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України, третя особа на стороні відповідачів, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великим платниками податків, про стягнення пені, штрафних санкцій та інфляційних витрат за прострочення строку бюджетного відшкодування податку на додану вартість,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний завод» (далі ПрАТ «ДМЗ») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної казначейської служби України (далів ДКСУ), Державної податкової служби України (далі ДПС), третя особа на стороні відповідачів, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великим платниками податків (далі Східне МУ ДПС по роботі з ВПП), про стягнення з Державного бюджету пені в розмірі 375 574,96 грн. за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за липень 2016 року, стягнення з Державного бюджету 3% річних в розмірі 108 698,86 грн. за прострочення строку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2016 року, стягнення з Державного бюджету інфляційних витрат в розмірі 142 760,24 грн. за знецінення узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2016 р.

Заявою від 29.04.2021 р. позивачем збільшено позовні вимоги шляхом подання відповідної заяви (а.с. 18-20 т.2), в якій ПрАТ «ДМЗ» заявлено вимоги про стягнення з Державного бюджету пені в розмірі 394 003,38 грн. за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за липень 2016 року, стягнення з Державного бюджету 3% річних в розмірі 119 016,85 грн. за прострочення строку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2016 року, стягнення з Державного бюджету інфляційних витрат в розмірі 267 128,05 грн. за знецінення узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2016 р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 р. позов задоволено, стягнуто з Державного бюджету України на користь ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» пеню у сумі 394 003,38 грн. за порушення строків відшкодування податку на додану вартість за період липень 2016 року; стягнуто з Державного бюджету України на користь ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» 3% річних у сумі 119 016,85 грн. за прострочення строку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період липень 2016 року; стягнуто з Державного бюджету України на користь ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» інфляційні витрати у сумі 267 128,05 грн. за знецінення узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період липень 2016 року.

В апеляційній скарзі відповідач ДКСУ просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Із посиланням на висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 16.09.2015 р. у справі за позовом ПАТ «Донагроімпекс» до ДПІ у Ворошиловському районі м. Донецька ГУ Міністерства доходів і зборів України у Донецькій області, ГУ ДКСУ в Донецькій області про стягнення бюджетної заборгованості з податку на додану вартість, в постанові від 31.05.2016 р. в справі за позовом ТОВ «Аскоп-Україна» до ДПІ у Дніпровському районі м. Києва, ГУ ДКС України в м. Києві, Верховного Суду в справі № 812/1696/13-а, вказує, що висновок про стягнення бюджетної заборгованості є помилковим, а належним способом захисту на відшкодування податку на додану вартість є зобов`язання контролюючий орган виконати обов`язок щодо прийняття висновку щодо суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню, та направити такий висновок до органу ДКСУ. На думку апелянта, казначейство виступає лише виконавцем інформації з реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість, отриманої від Міністерства фінансів України, та перераховує кошти бюджетного відшкодування податку на додану вартість платникам відповідно до даних, внесених до реєстру ДФС. Вирішення питань стосовно повернення сум бюджетного відшкодування за заявами, поданими до 01.02.2016 р. та не відшкодованими станом на 01.01.2017 р., лежить у площині ДПС. ДКСУ не допущено порушень вимог чинного законодавства стосовно стягнення коштів та не порушено права позивача.

В апеляційній скарзі відповідач ДПС просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вказує, що сума податку на додану вартість не була погашена, а була зарахована у сплату самостійно визначених платником поточних зобов`язань зі сплати податку на додану вартість. В ІКП відсутня переплата, сформована за рахунок невідшкодованої суми податку на додану вартість, в тому числі за липень 2016 р. Крім того, вказує, що пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України не передбачено стягнення 3% річних та інфляційних витрат за прострочення строку бюджетного відшкодування.

В судовому засіданні представник відповідача ДПС та третьої особи апеляційній скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ДКСУ до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника відповідача ДКСУ.

В судовому засіданні представник позивача просив в задоволенні апеляційних скарг відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, які з`явились до судового засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд доходить до висновку, що апеляційні скарги не можуть бути задоволені з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2017, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017 у справі №804/9145/16, визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 р. № , яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2016 року на 2 919 432,27 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 459 716,14 грн.

Постановою Верховного Суду від 05.11.2019 р. у справі №804/9145/16 касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017 залишено без змін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року у справі №160/8567/18, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 р., визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» () в розмірі 2 919 432,27 грн. за звітний період липень 2016 року, за який подано декларацію, на відповідний банківський рахунок; зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби () та Державну фіскальну службу України () внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» () в розмірі 2 919 432,27 грн. за звітний період липень 2016 року, за який подано декларацію, на відповідний рахунок.

На виконання цього рішення 16.07.2020 року у справі №160/8567/18 ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» направлено 4 виконавчих листа, за якими відкрите виконавче провадження в частині зобов`язання Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (код ЄДРПОУ 39-140996) та Державної фіскальної служби України () внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» () в розмірі 2 919 432,27 грн., за звітний період липень 2016 року, за який подано декларацію.

Сума бюджетного відшкодування у сумі 2 919 432,27 грн. за звітний період липень 2016 року, за який подано декларацію, (справа № 804/9145/16) у даній справі не відшкодована позивачу.

Доказів внесення ДПС України та Офісом великих платників податків ДПС до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування даних про повернення позивачу узгодженої сума бюджетного відшкодування в розмірі 2 919 432,27 грн. та, відповідно, її відшкодування відповідачами в ході розгляду справи суду не надано.

Врахувавши, що кінцева дата нарахування пені, передбачена пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, в цьому випадку невідома, суд першої інстанції вважав, що позивач має право самостійно визначити період нарахування пені в межах строку існування заборгованості бюджету з податку на додану вартість з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України.

Відповідно суд першої зазначив, що оскільки сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2 919 432,27 грн. не внесена до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування та не відшкодована ПрАТ «ДМЗ», то позивач набув право на нарахування пені з 06.11.2019 року по 15.03.2021 року у порядку, встановленому п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України, при цьому сума такої становить 394 564,83 грн.

Також пославшись на правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з бюджету 3% річних відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за період з 06.11.2019 року по 15.03.2021 року в розмірі 119 016,85 грн. та інфляційних втрат, що складають 267 128,05 грн.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ПрАТ «ДМЗ» в податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2016 року № від 18.08.2016 р. задекларовано суму податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку.

За наслідками здійснення податкового контролю контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням від 15.12.2016 р. № зменшено ПрАТ «ДМЗ» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2016 року на 2 919 432,27 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 459 716,14 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 р., залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017 р., у справі №804/9145/16 визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення від 15.12.2016 р. № .

Постановою Верховного Суду від 05.11.2019 р. у справі №804/9145/16 касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишено без задоволення, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2017 залишено без змін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 р. в справі №160/8567/18, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 р., визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» () в розмірі 2 919 432,27 грн. за звітний період липень 2016 року, за який подано декларацію, на відповідний банківський рахунок; зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби та Державну фіскальну службу України внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» в розмірі 2 919 432,27 грн. за звітний період липень 2016 року, за який подано декларацію, на відповідний рахунок.

На час розгляду судом першої інстанції справи сума бюджетного відшкодування у сумі 2 919 432,27 грн. за липень 2016 року не відшкодована позивачу.

Спірним в цій справі є питання наявності підстав для стягнення на користь платника податку пені, 3% річних за прострочення надання бюджетного відшкодування податку на додану вартість, інфляційних витрат за знецінення узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість.

При цьому за позицією відповідача контролюючого органу сума податку на додану вартість не була погашена, а була зарахована у сплату самостійно визначених платником поточних зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, в ІКП відсутня переплата, сформована за рахунок невідшкодованої суми податку на додану вартість, в тому числі за липень 2016 р.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. У такій заяві платник податку зазначає про його відповідність або невідповідність критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті.

Підпунктом 200.7.1 пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує податкову та митну політику, формує та веде:

а) Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті;

б) Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 цієї статті.

До таких реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування вносяться такі дані:

назва платника податку та його індивідуальний податковий номер;

дата подання заяви на бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку, поданої у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (за умови їх подання);

сума податку, заявленого до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку, зазначена у кожній заяві, поданій у складі податкової декларації або уточнюючого розрахунку (за умови їх подання);

дата узгодження контролюючим органом суми бюджетного відшкодування за кожною заявою;

дата висновку, направленого до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, із зазначенням суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню;

дата та номер податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням (у разі подання) уточнюючого розрахунку, неузгоджена контролюючим органом;

дата початку оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, що оскаржується;

дата закінчення оскарження податкового повідомлення-рішення та сума бюджетного відшкодування, узгоджена за результатами оскарження;

дата та сума повернення бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку.

Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до відповідного Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження.

Порядок ведення та форма реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За змістом підпункту 200.7.2 пункту 200.7 статті 200 цього кодексу повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до кожного відповідного Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.

Згідно з пунктом 200.8 статті 200 Податкового кодексу України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.

Пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу встановлено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування у разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

За правилами пунктів 200.12, 200.13 статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.

Абзацом 2 пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу визначено, що після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

В цьому випадку процедура судового оскарження податкового повідомлення-рішення від 15.12.2016 р. № , яким зменшено позивачу суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість по податковій декларації за липень 2016 року на 2 919 432,27 грн., закінчена 05.09.2017 р., у день набрання законної сили судовим рішення в справі № 804/9145/16 про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.12.2016 р. № .

Відповідно, протягом п`яти днів контролюючий орган мав подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету, чого не зроблено контролюючим органом.

Внаслідок невиконання таких вимог рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 р. в справі №160/8567/18, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 р., визнано протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та Державної фіскальної служби України щодо не внесення до реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПАТ «Дніпровський металургійний завод» () в розмірі 2 919 432,27 грн. за звітний період липень 2016 року, за який подано декларацію, на відповідний банківський рахунок; зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби та Державну фіскальну службу України внести до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування дані щодо узгодження суми бюджетного відшкодування ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» в розмірі 2 919 432,27 грн. за звітний період липень 2016 року, за який подано декларацію, на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що держава в особі відповідних державних органів, виконуючи певний комплекс дій, зобов`язана повернути платнику суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість протягом законодавчо встановленого строку після дня набуття відповідною сумою статусу узгодженої. Якщо ж протягом згаданого строку необхідних дій для відшкодування податку здійснено не було, невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість, на яку в силу положень пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України нараховується пеня.

Передумовою початку нарахування пені є невиконання контролюючим органом обов`язку з виплати заборгованості з відшкодування податку на додану вартість протягом строку, визначеного статтею 200 Податкового кодексу України.

Нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Наведений юридичний факт, у свою чергу, зумовлює виникнення фінансових правовідносин між боржником в особі держави та кредитором - платником податків, права якого порушені саме внаслідок несплати йому відповідної суми.

Наявність бюджетної заборгованості з податку на додану вартість за липень 2016 року в сумі 2 919 432,27 грн., так само як і несвоєчасність її погашення, є підтвердженою фактом доведення її позивачем у судовому порядку, відповідно, позивач набув право на отримання відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України пені на суму бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.

Розрахунок пені, приведений судом першої інстанції, не є спірним під час апеляційного перегляду справи. Відповідачами не приведено жодного доводу у спростування такого розрахунку, тому суд погоджує такий розрахунок пені та власне висновок суду першої інстанції про стягнення на користь пені в розмірі 394 564,83 грн., нарахованої за період з 06.11.2019 р. по 15.03.2021 р.

Стосовно стягнення на користь позивача 3% річних та інфляційних збитків суд зазначає наступне.

Дійсно, як вірно зазначено контролюючим органом в апеляційній скарзі, пункт 200.23 статті 200 Податкового кодексу України не передбачає такого виду відповідальності за непогашення бюджетної заборгованості, як 3% річних та інфляційній збитки.

Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі №910/4590/19, Великою Палатою Верховного Суду зроблено такий висновок.

«…За змістом статті 1192, частини другої статті 22 Цивільного кодексу України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди. Натомість відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і неустойка. Зокрема, пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ відповідно до пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Водночас інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою <...>

<…> У справі, що розглядається, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою, а основною - вимога про сплату заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ. При вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Ураховуючи зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.».

Суд першої інстанції, застосувавши наведену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення з Державного бюджету України на користь ПрАТ «ДМЗ» 3% річних у сумі 119 016,85 грн. за прострочення строку бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період липень 2016 року та стягнення з Державного бюджету України на користь позивача інфляційних витрат у сумі 267 128,05 грн. за знецінення узгодженої суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за період липень 2016 року.

Суд не встановив підстав для неврахування приведеного правового висновку Великої Палати Верховного Суду, тому погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення цієї частини позовних вимог. При цьому апелянтами не спростовується розрахунок стягнутих судом першої інстанції сум.

Доводи відповідача ДПС стосовно того, що сума податку на додану вартість не була погашена, а була зарахована у сплату самостійно визначених платником поточних зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, в ІКП відсутня переплата, сформована за рахунок невідшкодованої суми податку на додану вартість, в тому числі за липень 2016 р., розглянуті судом першої інстанції та не взяти до уваги як необґрунтовані, а ДПС в апеляційній скарзі не приведено жодного доводу у спростування висновків суду першої інстанції.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

На час виникнення спірних правовідносин організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) визначав Порядок

ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений Міністерством фінансів України від 07.04.2016 р. № 422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20.05.2016 р. за № 751/28881 (далі Порядок № 422), який втратив чинність 05.04.2021 р.

Абзацом 6 пункту 1 розділу ІІ Пордку № 422 передбачено, що облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.

За змістом підпункту 3 пункту 6 розділу ІІІ Порядку № 422 після рознесення до ІКП інформації про суму відшкодування ПДВ на рахунок платника або зменшення такої суми за уточненим розрахунком, поданим до раніше поданої звітності, в ІКП платника зменшується залишок бюджетного відшкодування за відповідний звітний (податковий) період, а у разі його недостатності відбувається зменшення позитивного сальдо розрахунків платника з бюджетом в календарній черговості його виникнення, при відсутності позитивного сальдо виникає податковий борг.

Зменшення в ІКП сум бюджетного відшкодування ПДВ при погашенні грошових зобов`язань платника податків та пені з ПДВ відбувається у календарній черговості їх виникнення.

Відтак, зменшення суми бюджетного відшкодування та відображення операції в ІКП платника можливе тільки у разі надання платником уточнюючих розрахунків до раніше поданої звітності на зменшення бюджетного відшкодування.

Оскільки ПрАТ «ДМЗ» не подавались уточнюючі розрахунки до раніше поданої звітності на зменшення суми бюджетного відшкодування за липень 2016 р., у відповідача були відсутні підстави для погашення грошового зобов`язання за рахунок суми бюджетного відшкодування.

Посилання апелянта ДКСУ зводяться до відсутності порушень прав позивача діями та рішеннями ДКСУ, проте суд зазначає, що порушення права позивача на отримання бюджетного відшкодування податку на додану вартість є достатньою підставою для застосування наслідків, передбачених пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Державної податкової служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 р. в справі № 160/2016/21 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 р. в справі № 160/2016/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний завод» до Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України, третя особа на стороні відповідачів, яке не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великим платниками податків, про стягнення пені, штрафних санкцій та інфляційних витрат за прострочення строку бюджетного відшкодування податку на додану вартість залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 11.10.2021 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.10.2021 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко