Справа № 813/4805/17
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 813/4805/17 пров. № А/857/14396/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Запотічного І.І. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):

від відповідачів - Отрода Т.Ю., Герасимюк О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на окрему ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021р. про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії на виконання рішення суду в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській обл., Міністерства внутрішніх справ України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Обласна медико-соціальна експертна комісія № 3 Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський обласний Центр медико-соціальної експертизи» про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги (судді суду І інстанції: Гулик А.Г., Качур Р.П., Коморний О.І., час та місце ухвалення судового рішення: 14 год. 03 хв. 31.05.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту судового рішення: 04.06.2021р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною окремою ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021р. заяву ОСОБА_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління /ГУ/ Національної поліції /НП/ у Львівській обл., Міністерства внутрішніх справ /МВС/ України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Обласна медико-соціальна експертна комісія /ОМСЕК/ № 3 Комунального закладу /КЗ/ Львівської обласної ради /ЛОР/ «Львівський обласний Центр медико-соціальної експертизи», про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги, задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність МВС України щодо невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17; зобов`язано МВС України усунути причини і умови, які сприяли невиконанню рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17 за позовом ОСОБА_1 до ГУ НП у Львівській обл., МВС України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОМСЕК № 3 КЗ ЛОР «Львівський обласний Центр медико-соціальної експертизи», про визнання протиправними дій та рішень, зобов`язання розглянути матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги; зобов`язано МВС на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17 прийняти рішення відповідно до постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 850 від 11.10.2015р. «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції», з урахуванням висновків суду, викладених судом у рішенні від 24.04.2018р.; у задоволенні решти вимог заяви ОСОБА_1 відмовлено; зобов`язано про вжиття відповідних заходів щодо виконання вказаної ухвали повідомити суд не пізніше тридцяти днів після надходження окремої ухвали (Т.2, а.с.77-80).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив відповідач МВС України, який у апеляційній скарзі просить окрему ухвалу скасувати та заяву ОСОБА_2 в порядку ст.383 КАС України залишити без задоволення, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення питання щодо визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії на виконання рішення суду (Т.2, а.с.83-89).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що МВС України в повному обсязі виконало рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17, оскільки останнім зобов`язано апелянта розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р., та прийняти відповідне рішення з врахуванням обставин, встановлених судом у справі.

На виконання судового рішення, з урахуванням приписів п.9 наведеного Порядку, МВС України розглянуто документи та висновок ГУ МВС України у Львівській обл. про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та 19.09.2018р. прийнято рішення про відмову у затвердженні зазначеного висновку ГУ МВС України у Львівській обл.

Окрім цього, вказуючи на необхідність розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на засіданні комісії, суд першої інстанції не вказує конкретного пункту зазначеного Порядку, яким передбачено такий механізм розгляду матеріалів.

Рішення про призначення (відмови у призначенні) одноразової грошової допомоги оформляється шляхом складення територіальним органом внутрішніх справ, в якому працівник проходив службу, висновку, який посадова особа МВС України затверджує або відмовляє у його затвердженні.

Також вказаним Порядком не затверджено обов`язкової форми рішення МВС України про призначення грошової допомоги колишнім працівникам міліції.

Звідси, висновок ГУ МВС України у Львівській обл. щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 є закінченим та остаточним документом, додаткових погоджень (узгоджень) не потребує.

Висновок суду про необхідність розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на засіданні комісії є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить нормам вказаного Порядку.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідачів на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 813/4805/17, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021р., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а саме: визнано протиправним і скасовано рішення комісії по розгляду з оформлення і виплати одноразової грошової допомоги ГУ НП у Львівській обл. від 18.10.2017р., оформлене протоколом № 10, про відмову у виплаті та повернення матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ; визнано протиправними дії МВС України щодо повернення без розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до листа № 15/2-1171 від 05.04.2016р.; зобов`язано МВС України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р., та прийняти відповідне рішення з врахуванням обставин, встановлених судом у справі; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т.1, а.с.80-85, 233-237).

На виконання вказаного судового рішення ГУ МВС України подало до МВС України висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (Т.2, а.с.22).

10.09.2018р. начальник відділу МОПСВ ДФОП МВС України Немченко Н.В. вказаний висновок не погодив, а директор ДФОП МВС України Шевнін С.М. 19.09.2018р. відмовив в затвердженні такого висновку.

У листі № 15/2-3519 від 21.09.2018р. МВС України повідомило позивача про те, що під час опрацювання матеріалів з`ясовано, що ОСОБА_1 на дату звільнення (03.12.2015р.) був поліцейським, тобто, право на отримання одноразової грошової допомоги виникло у нього саме в період дії Закону України «Про Національну поліцію». З огляду на вказане, на думку відповідача, одноразова грошова допомога підлягає нарахуванню і виплаті позивачу в порядку і розмірі, які передбачені Законом України «Про Національну поліцію» (Т.2, а.с.13).

Виносячи спірну ухвалу, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем МВС України не виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17, оскільки останній не прийняв відповідне рішення (про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги) за результатами розгляду матеріалів для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р.

Наведені обставини розцінені судом як підтвердження невиконання зі сторони боржника судового рішення, через що останнім допущено протиправну бездіяльність.

Розглядаючи подану апеляційну скаргу колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з приписами п.9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення. Крім того, у ст.129-1 Основного Закону України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греці» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява № 46852/13).

Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Процесуальне законодавство визначає види судового контролю за виконанням судового рішення, а саме, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст.382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).

Наведені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення і підставами для їх застосування є невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення ст.383 КАС України.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Положеннями КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення.

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Частиною 1 та 2 ст.383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Приписами ч.4 ст.383 КАС України встановлено, що заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Частиною 6 ст.383 КАС України визначено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення. З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання (частини 4, 5 ст.249 КАС України).

Під час судового розгляду з`ясовано, що відповідачем МВС України не виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17, оскільки останній не прийняв відповідного рішення (про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги) за результатами розгляду матеріалів для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р.

Вказані обставини свідчать про протиправну бездіяльність МВС України, яка допущена суб`єктом владних повноважень-відповідачем під час виконання такого рішення суду.

При цьому суд першої інстанції вірно висновувався тим, що в межах розгляду справи № 380/4805/17 суд визнав протиправним і скасував рішення комісії по розгляду з оформлення і виплати одноразової грошової допомоги від 18.10.2017р., оформлене протоколом ГУ НП у Львівській обл. № 10 від 18.10.2017р., про відмову у виплаті та повернення матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки таке прийняте на підставі Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затв. наказом МВС України № 4 від 11.01.2016р., який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин через те, що його норми набрали чинності 23.02.2016р., тобто, після звільнення позивача з органів поліції і, відповідно, отримання ним інвалідності.

Крім того, судовим рішенням зобов`язано МВС України розглянути матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р., та прийняти відповідне рішення з врахуванням обставин, встановлених судом у справі.

Разом з тим, із змісту листа відповідача МВС України № 15/2-3519 від 21.09.2018р. убачається, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17 повторно розглянуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу та відмовлено в її призначенні, оскільки одноразова грошова допомога підполковнику поліції ОСОБА_1 підлягає нарахуванню та виплаті в порядку та розмірі, передбаченому Законом України «Про Національну поліцію» (Т.2, а.с.13).

Звідси, відмова в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги здійснена з тих самих підстав, які були покладені в основу прийняття рішення комісії по розгляду з оформлення і виплати одноразової грошової допомоги ГУ НП у Львівській обл. від 18.10.2017р., оформленого протоколом № 10, про відмову у виплаті та повернення матеріалів щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якому надана оцінка в рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі №380/4805/17, а дії, які полягають в такій відмові, визнані судом протиправними.

Відповідач не надав суду доказів того, що матеріали про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 розглядалися МВС України відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р.

Також лист МВС України № 15/2-3519 від 21.09.2018р. про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги не може вважатися прийнятим рішенням у розумінні п.9 наведеного Порядку.

З урахуванням наведеного, суд дійшов обґрунтованого переконання про те, що відповідач МВС України не виконав рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17, оскільки не прийняв відповідне рішення (про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги) за результатами розгляду матеріалів для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затв. постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р.

Таким чином, загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного позитивного результату. За таких умов в суду виникла об`єктивна необхідність у застосуванні такого процесуального інституту як визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України).

При цьому, суд першої інстанції обґрунтував вихід за межі поданої ОСОБА_1 заяви в порядку ст.383 КАС України, оскільки лист МВС України № 15/2-3519 від 21.09.2018р. не є актом суб`єкта владних повноважень, який може бути визнаний протиправним в розумінні ст.5 КАС України. Оскільки відповідне рішення за результатом розгляду вказаного питання не приймалося, тому вимоги заявника про визнання протиправним рішення МВС України не можуть бути задоволеними.

Також для ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача судом вірно обрано такий спосіб захисту як визнання протиправною бездіяльності МВС України щодо невиконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24.04.2018р. у справі № 380/4805/17.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, судом першої інстанції наведено достатні і вагомі підстави для задоволення заяви позивача щодо визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень, допущеної під час виконання рішення суду в справі, через що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

В частині доводів апелянта колегія суддів враховує, що відповідно до ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності, йому виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог ч.6 ст.23 Закону України «Про міліцію» постановою КМ України № 850 від 21.10.2015р. затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Відповідно до пп.2 п.2 цього Порядку днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно з пп.2 п.3 вказаного Порядку грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Приписами п.7 зазначеного Порядку передбачено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків (сторінки паспорта громадянина України для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Пункти 8, 9 згаданого Порядку передбачають, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з п.14 цього Порядку призначення та виплата грошової допомоги не здійснюється, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:

- учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;

- учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Відповідно до п.10 наведеного Порядку грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття Міністерством внутрішніх справ рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання Міністерства внутрішніх справ.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає МВС України, а виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС України.

Водночас, в розрізі обставин розглядуваної справи МВС України не представлено рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги.

При цьому, прийняття рішення про виплату чи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги є виключною компетенцією МВС, а не Департаменту фінансово-облікової політики МВС України чи іншого підрозділу МВС України, на яких покладено лише процедурний обов`язок по проведенню дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання щодо виплати такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС України) розпорядниками нижчої ланки.

Таким чином, заява ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у встановленому законодавством порядку не розглянута із врахуванням висновків судового рішення, відповідне рішення за результатами такого розгляду не прийнято, що свідчить про порушення відповідачем МВС України прав позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування окремої ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта МВС України.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на окрему ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 31.05.2021р. про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, зобов`язання вчинити певні дії на виконання рішення суду в адміністративній справі № 813/4805/17 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Міністерство внутрішніх справ України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 13.10.2021р.