Справа № 557/1495/21
Суддя: Оленич Ю. В.
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/557/28/2021
Справа 557/1495/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2021 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Лисанець М.В.,

номер справи 557/1495/21,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, поліцейський взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Пашкевич В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Гоща адміністративну справу за позовом Рудика Віталія Романовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Пашкевича Володимира Олександровича про оскарження постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Рудик В.Р. , діючи в інтересах ОСОБА_1 , у порядку адміністративного судочинства звернувся до суду з вказаним вище позовом.

В обґрунтування позову останній зазначив, що 25 липня 2021 року постановою поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Пашкевича В.О. серії ДП18 №635493 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 510 гривень за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а саме за те, що він 25 липня 2021 року о 00 годин 57 хвилин на 304 км а/д М06 «Київ-Чоп» керував транспортним засобом «Ford Fusion», з непристебнутим ременем безпеки.

Мотивуючи невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного вище правопорушення представник вказав на відсутність доказів вчинення позивачем такого правопорушення. Також представник звернув увагу на допущені поліцейським помилки та виправлення у оскарженій ним постанові, зокрема у зазначені реєстраційного номера транспортного засобу та пункту Правил дорожнього руху.

За вказаних обставин, представник позивача просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ДП18 №635493 від 25 липня 2021 року, провадження по справі закрити, та стягнути з відповідачів понесені ОСОБА_1 судові витрати по справі: 454 гривні судового збору та витрати на правову допомогу в розмірі 2500 гривень.

14 вересня 2021 року представник позивача подав клопотання про заміну відповідача.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду та поновлено його, дана позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку ст. 286 КАС України.

23 вересня 2021 року ухвалою Гощанського районного суду Рівненської області задоволено клопотання представника позивача та замінено первісного відповідача - Головне управління національної поліції у Рівненській області, на належного відповідача - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час, місце та дату розгляду справи, у судове засідання не з`явилися.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, у якій останній позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

З`ясувавши фактичні обставини у справі, на які представник позивача посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №635493 від 25 липня 2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП та застосоване до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

ОСОБА_1 не погоджуючись із означеним рішенням поліцейського, вважає себе невинним, а оскаржену постанову такою, що підлягає скасуванню, а тому представник останнього, діючи в його інтересах, звернувся до суду з даним позовом за захистом порушеного права позивача.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскарженою постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, яка передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил користування ременями безпеки.

Згідно приписів ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи із змісту оскарженої постанови, особою, яка її винесла, було встановлено, що ОСОБА_1 25 липня 2021 року о 00 годин 55 хвилин на 304 км а/д М06 «Київ-Чоп» керував транспортним засобом «Ford Fusion», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з непристебнутим ременем безпеки, чим порушив п. 2.3 в) Правил дорожнього руху.

Разом з тим, суд не може вважати вказані обставини доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП, оскільки такі в матеріалах справи відсутні.

Згідно зі ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В свою чергу, ухвалою суду відповідачам було запропоновано подати відзив на позов, а тому у зв`язку із його ненаданням у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 6 ст. 162 КАС України).

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд звертає увагу, що вищезазначена правова норма визначає ряд фактичних даних на основі яких посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення та знаходить, що за обставинами справи копія постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним доказом по даній справі відповідно до положень статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою вона не є самостійним беззаперечним доказом, являє собою рішення про притягнення до адміністративної відповідальності і обставини викладені в ній повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніви у суду.

Згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачами не доведено правомірності дій поліцейського та не надано обґрунтованих доводів прийняття останнім оскарженої постанови відповідно до норм КУпАП.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову повністю.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 121, 251, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як передбачено ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Отже, з врахуванням того, що позов представника позивача - адвоката Рудика В.Р. судом задоволено, тому на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 454 гривні, сплачений згідно квитанції від 13 вересня 2021 року №34.

Щодо заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2500 гривень, суд приходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом ч.ч. 3-5 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16.

Судом встановлено, що 08 вересня 2021 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Рудиком В.Р. угоду про надання юридичної допомоги. Пунктом 1 Додатку №1 до вказаної угоди визначено, що у відповідності до п. 1.6 угоди замовник виплачує виконавцю винагороду (гонорар) за послуги, що будуть надані в процесі захисту прав та інтересів в розмірі 2500 гривень.

Таким чином, розмір гонорару адвоката встановлений договором у фіксованому розмірі, отже є визначеним, та не потребує детального опису робіт, визначеного ч. 4 ст. 134 КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги від 13 вересня 2021 року серії ВК №1028773 ОСОБА_1 адвокатом Рудиком В.Р., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанцію до прибуткового касового ордера №05/09-21 від 08 вересня 2021 року, яка містить дані про отримання адвокатом Рудиком В.Р. від ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 2500 гривень, що вказує про виконання позивачем зобов`язання згідно п. 1.6 договору від 08 вересня 2021 року.

У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №826/7375/18.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст. 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суть виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 2500 гривень є співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції.

При цьому, варто зауважити, що відповідачі не заявляли клопотань про необґрунтованість та неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, жодних обґрунтувань щодо неспівмірності заявлених витрат на правничу допомогу не висловлювали та клопотання у порядку ст. 134 КАС України щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з доказами необґрунтованості понесених позивачем витрат не надавали, хоча мали таку можливість, тому суд не застосовує наслідків, передбачених положенням ч. 6 ст. 134 КАС України.

Керуючись ст.ст. 9, 10, 77, 90, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Пашкевича Володимира Олександровича серії ДП18 №635493 від 25 липня 2021 року у справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору грошові кошти в розмірі 454 гривні 00 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500 гривень, всього 2954 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було врученоу день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачі: Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. Степана Бандери, 14а; поліцейського взводу №2 роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції Пашкевич Володимир Олександрович, місцезнаходження: 33028, м. Рівне, вул. С.Бандери, буд. 14-а.

Повне рішення суду складено 18 жовтня 2021 року.

Суддя Ю.В. Оленич