Справа № 400/2312/21
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/2312/21
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта Марченко В.І.

представника відповідача Добрікова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

ОСОБА_1 звернулась з позовом до Миколаївської обласної прокуратури (надалі - відповідач), в якому просила суд:

1) визнати протиправним та скасувати наказ № 328к від 15 березня 2021 року;

2) зобов`язати Миколаївську обласну прокуратуру призначити ОСОБА_1 на посаду прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва або на рівнозначну посаду прокурора в Миколаївську обласну прокуратуру;

3) зобов`язати Миколаївську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплату позивачці заробітної плати та інших виплат, з урахуванням надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, яка не була врахована і не виплачена з моменту її скасування 15 березня 2021 року.

У підготовчому провадженні позивачка подала заяву (а.с. 97-105), якою змінила позовні вимоги та їх обґрунтування і просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність Миколаївської обласної прокуратури щодо залишення без розгляду заяви від 12 березня 2021 року щодо її переведення на посаду прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва;

2) зобов`язати Миколаївську обласну прокуратуру призначити ОСОБА_1 на посаду прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва або на рівнозначну посаду, яку вона займала згідно з наказом прокурора Миколаївської області № 71к від 23 січня 2019 року, з 15 березня 2021 року;

3) зобов`язати Миколаївську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплату заробітної плати, у відповідності з вимогами ст.81 Закону України "Про прокуратуру", з 15 березня 2021 року.

Дана заява прийнята судом до розгляду (а.с. 117-118).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним: у зв`язку з реформуванням органів прокуратури, запровадженим Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня 2019 року №113-IX (надалі - Закон № 113-IX), ОСОБА_1 розпочала процес атестації, який з незалежних від неї причин дотепер не завершений. Після ліквідації Миколаївської місцевої прокуратури №1, в якій вона займала посаду прокурора, за наказом Миколаївської обласної прокуратури №328к від 15 березня 2021 року, позивачці тимчасово визначене робоче місце в Окружній прокуратурі м. Миколаєва, але на посаду в ній не призначено та одночасно скасована надбавка до посадового окладу за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи. У зв`язку з початком роботи окружних прокуратур 15 березня 2021 року, вона подала керівнику Миколаївської обласної прокуратури заяву про переведення до Окружної прокуратури м. Миколаєва, на яку відповідачем надана відповідь про відсутність підстав для задоволення заяви, так як згідно з розділом ІІ п. 7 Закону № 113-IX, таке переведення можливе виключно у разі успішного проходження позивачкою атестації. Вважає, що її заява залишилась нерозглянутою по суті, так як відповідач не прийняв за нею жодного рішення, чим допустив протиправну бездіяльність. Доводячи правомірність своїх вимог про призначення на посаду прокурора до Окружної прокуратури м. Миколаєва та виплати заробітної плати (надбавки), ОСОБА_1 зазначала, що положення Закону №113-IX не можуть нівелювати передбачені Кодексом законів про працю України (надалі - КЗпПУ) гарантії прав працівника. Також позивачка зазначила, що ст.184 КЗпПУ встановлює пряму заборону знижувати заробітну плати одиноким матерям, до яких вона відноситься.

Заяв по суті справи, у зв`язку із зміною позивачкою позовних вимог, відповідач не подавав. У відзиві, поданому на первинну позовну заяву, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог, з таких підстав: Законом № 113-IX запроваджено реформу органів прокуратури, ключовим елементом якої є проходження всіма прокурорами атестації, що є обов`язковою передумовою для переведення прокурора до новоутворених окружних прокуратур. Позивачка процес атестації не завершила, а тому відсутні підстави як для її переведення до Окружної прокуратури м. Миколаєва, так і для звільнення. Що стосується виплати ОСОБА_1 надбавки до заробітної плати, то відповідач пояснив, що її нарахування є правом керівника прокуратури (а.с. 55-60).

У відповіді на відзив, позивачка не погодилась з доводами відповідача та зазначила, що процедура атестації прокурорів носить дискримінаційний характер. На переконання ОСОБА_1 , при розгляді даної справи, суд повинен застосувати принцип верховенства права, відповідно до якого, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (а.с. 38-52).

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що атестації підлягають всі прокурори, процедура атестації унормована на рівні закону, який є чинним. Втручання з боку держави в даному випадку переслідує легітимну і суспільно значущу мету, є виправданим та законним (а.с. 82-86).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник надали такі пояснення: на теперішній час позивачці визначено тимчасове робоче місце в Окружній прокуратурі м. Миколаєва, але на посаду прокурора в ній не призначено, що створює ситуацію правової невизначеності, так як виконання функцій прокурора невідривно пов`язане з перебуванням на індивідуально визначеній посаді в органі прокуратури. Той факт, що позивачка не завершила процес атестації, на її переконання, не має значення для призначення її на посаду, так як до спірних правовідносин субсидіарно має застосовуватись норми КЗпПУ, який передбачає обов`язок роботодавця працевлаштувати працівника. Вважають, що при розгляді даної справи, можливо застосувати правові висновки, викладені в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2021 р. у справі 640/20305/20.

Представник відповідача в судовому засіданні звернув увагу суду на те, що Закон №113-IX передбачає за наслідками атестації переведення прокурора, а не призначення, як то просить позивачка. На теперішній час, відповідач позбавлений можливості перевести ОСОБА_1 на посаду прокурора до Окружної прокуратури м. Миколаєва, без проходження нею атестації, що буде суперечити імперативним приписам Закону №113-IX.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Миколаївської обласної прокуратури (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54030, ) відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в січні 2003 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу до органів прокуратури. Її останньою посадою є прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 (а.с. 12-18).

В матеріалах справи міститься протокол №8 засідання першої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 27 жовтня 2020 року, з якого слідує, що кадрова комісія задовольнила заяву ОСОБА_1 про повторне складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора (а.с. 87-91).

На час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, позивачка повторного іспиту не складала, відповідно, щодо неї жодне рішення, передбаченого вимогами п.17 розділу ІІ Закону №113-IX, кадровою комісією не прийняте.

Наказом №40 Генерального прокурора від 17 лютого 2021 року днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15 березня 2021 року, а наказом №2ш у Миколаївській обласній прокуратурі виключена з структури та штатного розпису, в тому числі, Миколаївська місцева прокуратура №1, в якій позивачка займала посаду прокурора Заводського відділу (а.с. 24, 28, 69-80).

У зв`язку з припиненням діяльності Миколаївської місцевої прокуратури №1 та скороченням посади, яку займала ОСОБА_1 , 15 березня 2021 року Миколаївська обласна прокуратура прийняла наказ №328к, яким ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Окружній прокуратурі м. Миколаєва (а.с. 27). Одночасно, наказом відповідача №322к з 15 березня 2021 року ОСОБА_1 скасована надбавка до посадового окладу за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи, яка нараховувалась відповідно до п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (надалі - Постанова №505) (а.с. 65-68).

12 березня 2021 року ОСОБА_1 подала керівнику Миколаївської обласної прокуратури заяву, в якій просила перевести її з посади, яку вона займає на час звернення (прокурор Заводського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1) на посаду прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва (а.с. 29).

Листом від 17 березня 2021 року №07-255вих-21, із посиланням на п.7 розділу ІІ Закону №113-IX, відповідач повідомив позивачці, що її переведення на посаду прокурора в Окружну прокуратуру м. Миколаєва можливе лише у разі успішного проходження атестації та отримання відповідного рішення кадрової комісії (а.с. 30-31).

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Статтею 4 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону України "Про прокуратуру", є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною третьою статті 16 цього Закону, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX (далі - Закон №113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Прийняття вказаного Закону спрямовано на запровадження першочергових і тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навивки, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою законопроекту є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Відповідно до вимог п.3 абз.2 розділу ІІ Закону №113-IX, після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

Згідно з пунктом 6 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2010 року №1697.

За приписами пункту 7 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-ІХ передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації.

Згідно з вимогами п.11 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Аналіз наведених правових норм, а також положень пунктів, 1,2,4 розділу І Порядку №221 дає підстав для висновку, що атестація прокурорів є спеціальною процедурою, що має на меті підтвердження здатності прокурорами виконувати свої повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Така атестація є обов`язковою складовою запровадженого Законом №113-ІХ процесу реформування системи органів прокуратури та передбачає чітку процедуру та умови звільнення і переведення прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, що здійснюється на підставі відповідних рішень кадрових комісій про успішне або неуспішне проходження атестації.

Атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор (п.13 розділу ІІ Закону №113-IX).

Відповідно до вимог п.17 розділу ІІ Закону №113-IX, кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації. Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію.

Згідно з вимогами п.18 розділу ІІ Закону №113-IX, у разі успішного проходження атестації прокурор за умови наявності вакансії та за його згодою може бути переведений Генеральним прокурором на посаду прокурора в Офіс Генерального прокурора, а керівником обласної прокуратури - на посаду прокурора у відповідній обласній прокуратурі та в окружній прокуратурі, яка розташована у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної обласної прокуратури.

За приписами п.19 пп.2 розділу ІІ Закону №113-IX, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав: рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

Таким чином, Закон №113-IX чітко та однозначно визначає єдину умову для переведення прокурора на посаду до окружної прокуратури, якою є успішне проходження ним атестації, та умову для його звільнення - неуспішне проходження атестації, що в обох випадках засвідчується відповідним рішенням кадрової комісії.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Миколаївської обласної прокуратури щодо залишення без розгляду заяви ОСОБА_1 від 12 березня 2021 року, колегія суддів зазначає наступне.

Бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка виражається в неприйняття ним жодного рішення, позитивного чи негативного для особи (невчиненні дії), яке він має прийняти (вчинити).

В даному випадку бездіяльність з боку відповідача відсутня у зв`язку з тим, що він розглянув заяву позивачки по суті та надав їй письмову відповідь, з якої очевидно слідує, що її прохання про переведення на посаду прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва не задоволено та наведені мотиви відмови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Закон №113-IX передбачає єдину для всіх прокурорів підставу переведення до окружної прокуратури - успішне проходження атестації та прийняття конкурсною комісією з цього приводу свого рішення.

Виходячи з того, що ОСОБА_1 атестацію не завершила, відповідач правомірно відмовив їй в задоволенні її заяви.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин норм КЗпП України, в частині, що не регулюється Законом №113-IX та Законом України "Про прокуратуру", колегія суддів вважає необґрунтованими..

Так, Закон №113-IX встановлює окрему та самостійну процедуру переведення прокурора до окружної прокуратури через процес атестації. Процедура атестації, визначена цим законом, спрямована не на унормування трудових правовідносин - її метою є реформування органів прокуратури, відповідно, норми КЗпПУ не можуть навіть субсидіарно регулювати атестацію прокурорів і жодне положення КЗпПУ не може бути застосоване для виключення чи зміни будь-якого з елементів процедури атестації, визначеної Законом № 113-IX.

Також, колегія суддів зазначає, що норми КЗпПУ, на які посилається апелянт, зокрема ст.40 та норми Закону України "Про прокуратуру" (ст.51), регулюють питання звільнення працівника (прокурора), тоді як позивачка не була звільнена ані з адміністративної посади ані з органів прокуратури.

Твердження ОСОБА_1 про створення відповідачем правової невизначеності для неї через непереведення на посаду прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва, колегія суддів до уваги не приймає, так як п.3 розділу ІІ Закону №113-IX окремо врегульовує правове становище прокурора до завершення ним атестації - за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позовна вимога про виплату заробітної плати з 15 березня 2021 року у відповідності з вимогами ст.81 Закону України "Про прокуратуру" також не підлягає задоволенню.

Виплата надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи встановлена п.2 Постанови №505, відповідно до якого керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці надано право установлювати надбавку за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи.

Отже, виплата надбавки, яку позивачці скасовано, є правом (дискреційним повноваженням) керівника Миколаївської обласної прокуратури, яке реалізується ним на власний розсуд.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що судом не встановлено порушення прав ОСОБА_1 з боку відповідача - її заява про переведення до Окружної прокуратури м. Миколаєва своєчасно розглянута по суті та надана вмотивована відповідь; у зв`язку з ліквідацією Миколаївської місцевої прокуратури №1, в якій позивачка займала посаду прокурора, відповідач визначив їй тимчасове робоче місце в Окружній прокуратура м. Миколаєва без переведення на конкретну посаду, яку позивачка може зайняти виключно після завершення процедури атестації; за позивачкою в силу приписів Закону №113-IX зберігся статус прокурора, тобто її правове становище залишилось незмінним, в тому числі і щодо трудових відносин; нарахування і скасування надбавки за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, є правом керівника Миколаївської обласної прокуратури, примус до реалізації якого є неприпустимим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволені позову ОСОБА_1 .

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 червня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 18.10.2021 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.