Справа № 640/7976/20
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2021-10-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7976/20 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області та Державної міграційної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області, Державної міграційної служби України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати висновок службового розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлений Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області 29.06.2016 та затверджений Державною міграційною службою України 18.07.2016, яким визнано недійсним паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 09.04.2013;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області письмово повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Українське бюро Інтерполу та підрозділи Головних управлінь, Управлінь Державної міграційної служби України в областях про скасування висновку службового розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дійсність паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 09.04.2013.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо складання висновку службового розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 29.06.2016 №101. Визнано протиправними дії Державної міграційної служби України щодо затвердження 18.07.2016 висновку службового розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 29.06.2016 №101.В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області, не погоджуючись з судовим рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Державна міграційна служба України, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, також подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частнні задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на відсутності будь-якого підтвердження належності позивача до громадянства України та прийняття останнього до громадянства України за указом Президента, а також підтвердження інформації щодо постійного проживання позивача або його батьків. Крім того, позивач на території України статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту не отримував.

Крім того, вказано, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що відповідно до законодавства колишнього СРСР іноземці та особи без громадянства могли отримати прописку тільки після отримання дозволу на постійне проживання, штампи прописки вносилися до посвідки на постійне проживання та до облікових документів (на той час - форма А), де зазначались серія та номер виданої посвідки. Імміграційним законодавством СРСР статус біженців не надавався. Іноземці, які перебували в країнах колишнього СРСР з метою навчання та роботи (тимчасове проживання), реєструвалися за національним паспортом на період навчання чи роботи.

На переконання апелянтів, є очевидним факт того, що позивач не міг набути громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», тому й справжність видачі Довідки № 25 про реєстрацію особи громадянином України викликає сумніви.

До того ж, відповідачі наполягають на застосуванні у даній справі правової позиції Верховного Суду у справі № 826/14279/17, згідно якої, якщо паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документами, які підтверджують громадянство України, набуття якого не підтверджено, відповідачі дійшли обґрунтованого висновку, що ці документи є такими, що отримані з порушенням закону, а тому оскаржувані дії та рішення є правомірними та такими, що вчинені на підставі та у межах чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, начальником відділу централізованого оформлення документів №2 Управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУДМС України в Харківській області Микитась І.М , за дорученням Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України, на виконання вимог пункту 56 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152, здійснено службове розслідування підстав документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого складено висновок від 29.06.2016 №101, затверджений директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України 18.07.2016, в якому зазначено про те, що підтвердити або спростувати факт прийняття рішення ГУ ДМС України в АР Крим щодо набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі 4.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та видачу їй у 2013 році ГУ ДМС України в АР Крим довідки від 03.04.2013 №25 про реєстрацію особи громадянином України неможливо через те, що Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України. При цьому, як вбачається з копії довідки, громадянка ОСОБА_1 народилася у 1967 році в м. Газа Палестина. Інформації про народження або постійне проживання її батьків до 24.08.1991 на території, яка стала територією України, немає. Враховуючи вищевикладене, зроблено висновок про те, що факт набуття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянства України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» та справжність видачі довідки про реєстрацію особи громадянином України викликає сумніви та унеможливлює, у даному випадку, саму процедуру набуття громадянства України особами - вихідцями з Близького Сходу. Як наслідок, відбулось оформлення громадянці ОСОБА_1 паспорта громадянина України, а у подальшому паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а у зв`язку з відсутністю документального підтвердження належності ОСОБА_1 до громадянства України, вважати ОСОБА_1 громадянкою України підстав не має. На підставі викладеного, зроблено, зокрема, наступні висновки:

- паспорт громадянина України для тимчасового виїзду за кордон НОМЕР_1 від 09.04.2013, відповідно до п.п. 8 п. 55 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152, вважати недійсним та таким, що підлягає знищенню у встановленому порядку;

- після затвердження висновку ДМС України вжити відповідних заходів щодо виявлення та вилучення паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 04.04.2013 Залізничним РВ у м. Сімферополі ГУДМС України в АР Крим, та паспорта громадянина України для тимчасового виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 09.04.2013, виданого органом 6390 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- проінформувати адміністрацію Державної прикордонної служби України про визнання паспортів такими, що оформлені з порушенням вимог чинного законодавства;

- згідно з вимогами п. 35 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 №152, направити повідомлення про недійсний паспорт серії НОМЕР_1 до Українського бюро Інтерполу;

- інформувати підрозділи Головних управлінь, Управлінь ДМС України в областях про визнання паспортів недійсними.

Вважаючи вказаний висновок протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що тимчасова окупація АР Крим, на яку посилається відповідач-2 в оскаржуваному висновку, сама по собі не може вважатися належною підставою для визнання недійсним бланку паспорту позивача.

Суд також звернув увагу, на те, що твердження про неможливість підтвердження або спростування факту прийняття рішення Головним управлінням ДМС України в Автономній Республіці Крим щодо набуття громадянства України громадянкою ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про громадянство України» не можуть буди визнані судом як належним чином мотивовані, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях відповідачів та документально не підтверджені.

Разом з тим, оскаржуваний висновок у розумінні п. 56 Порядку №152 та Кодексу адміністративного судочинства України не є рішенням суб`єкта владних повноважень та сам по собі не може створювати будь-які правові наслідки, зокрема й для позивача. Як наслідок, вимоги зобов`язального характеру, як похідні від вказаної вище, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Законом України від 18 січня 2001 року №2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-III).

Згідно зі статтею 3 Закону № 2235-ІІІ Громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; тимчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно зі статтею 6 Закону № 2235-ІІІ громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факта батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Статтею 8 Закону № 2235-ІІІ передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до статті 21 Закону №2235-III рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що станом на час розгляду даної справи відсутні докази скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

У той же час, апеляційний суд вважає, що факт отримання з порушенням закону паспорта громадянина України та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, які є документами, що підтверджують громадянство України, набуття якого не підтверджено, має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак у службовому висновку вказано, що підтвердити чи спростувати факт прийняття рішення Головним управлінням Державної міграційної служби в АР Крим щодо набуття громадянства України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі частини 1 статті 8 Закону України «Про громадянство України» та видачу їй у 2013 році довідки №25 від 03 квітня 2013 року про реєстрацію особи громадянином України неможливо через те, що Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією України.

Зазначене беззаперечно вказує на те, що орган контролю не формував свої висновки на підставі тих документів, які були враховані компетентним органом під час видачі позивачу паспорта громадянина України.

Крім того, наведене свідчить про те, що з боку органів державної влади не вчинялись дії щодо встановлення обставин документування позивача паспортом громадянина України.

Матеріали справи також не містять доказів, які б свідчили про подання позивачем під час оформлення паспорта громадянина України свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, чи приховування позивачем будь-якого суттєвого факту, за наявності якого позивач не мав права набути громадянство України.

Між тим, отримавши паспорт громадянина України позивач надалі добросовісно вважав, що ним додержано вимоги закону щодо набуття громадянства України.

За таких обставин, відповідачі, в порядку виконання обов`язку, визначеного частиною 2 статті 77 КАС України, не довели обґрунтованість прийнятого висновку, з огляду на те, що він ґрунтується виключно на припущеннях та сумнівах.

З урахуванням того, що станом на час документування позивача паспортом громадянина України для виїзду за кордон номер НОМЕР_1 від 09 квітня 2013 року паспорт громадянина України, виданий позивачу 04 квітня 2013 року, був чинним та станом на час затвердження оскаржуваного висновку, так і на час розгляду справи, рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України не скасовано, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що оскаржуваний висновок не ґрунтується на нормах закону, а тому він підлягає скасуванню.

Аналогічний підхід застосування зазначених норм права, у подібних правовідносинах з тотожнім предметом спору, висловлений Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2020 року справа № 820/1042/17, 02 серпня 2019 року справа № 826/9758/18, 21 листопада 2019 року справа №810/1594/18.

Посилання апелянтів на постанову Верховного Суду у справі №826/14279/17 колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на те, що вказана справа стосується інших обставин, ніж у даній справі, оскільки правовий висновок викладено щодо обставин, в яких позивач набув громадянства України раніше дати його першого прибуття на територію України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Керуючись ст. ст. 242 - 244, 250, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області та Державної міграційної служби України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства Українипротягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко