Справа № 120/8463/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-10-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 жовтня 2021 р. Справа № 120/8463/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тростянецької селищної ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Тростянецької селищної ради (далі - Тростянецька селищна рада, відповідач), в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.02.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради для ведення особистого селянського господарства на пленарному засіданні Тростянецької селищної ради;

- зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.02.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради для ведення особистого селянського господарства на пленарному засіданні Тростянецької селищної ради;

- стягнути судові витрати зі слати судового збору у розмірі 908 грн. та витрати за надану правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 01.02.2021 звернулась до Тростянецької селищної ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради для ведення особистого селянського господарства. Листом від 12.02.2021 відповідач листом повідомив позивача, що надання земельної ділянки у власність можливо виключно в порядку ст.141 ЗК України у випадку добровільної відмови користувачів від права користування цією земельною ділянкою. Вказуючи, що оскільки його клопотання (заява) комісією з питань земельних відносин, раціонального природокористування охорони навколишнього середовища не розглядалось та дане питання на пленарне засідання сесії Тростянецької селищної ради не виносилось наявна протиправна бездіяльність відповідача.

Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 02.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

26.08.2021 на адресу надійшов відзив, в якому відповідач заперечив щодо заявленого позову ОСОБА_1 та вказав про наступне. 01.02.2021 позивач звернувся до Тростянецької селищної ради з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Листом від 12.02.2021 № 307-02.15 Тростянецькою селищною радою було повідомлено, що земельна ділянка, яка зазначена у графічних матеріалах позивача, виділена для ведення особистого підсобного господарства іншим особам, що позбавляє позивача можливості отримати відповідну ділянку.

У поданому відзиві відповідач зауважив, що на його думку, саме на громадянина покладений обов`язок зазначити місце розташування земельної ділянки, яку він бажає одержати безоплатно у власність, а також надати документи, що є необхідними для розгляду відповідного питання. Разом з тим, 24.06.1993 Тростянецькою селищною радою Народних депутатів було прийнято рішення "Про виділення землі громадянам селища", відповідно до якого селищна Рада народних депутатів вирішила виділити громадянам селища земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 "

22.02.1995 рада вирішили, керуючись ст. 19 Земельного кодексу України, виділити громадянам селища земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства із земель запасу поля, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

При цьому, земельна ділянка, про яку зазначав позивач у своїй заяві, накладається на відповідні земельні ділянки, що виділені вищевказаними рішеннями, що підтверджується відповідним викопіюванням з схеми землекористування Тростянецької селищної ради.

Погодження землекористувачів (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) на вилучення відповідної ділянки позивачем надано не було, що позбавляє Тростянецьку селищну раду можливості надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

При цьому, надавши позивачу відповідь листом, Тростянецької селищної ради було виконано передбачені положеннями законодавства умови щодо розгляду відповідного клопотання, що свідчить про відсутність будь-якої бездіяльності у діях відповідача.

Крім того, відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правову допомогу, вказавши про їх неспімірність з складністю даної справи.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

01.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Голови Тростянецької об`єднаної територіальної громади із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Гайсинського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, які знаходяться у розпорядженні Тростянецької об`єднаної територіальної громади, не надані у власність і не знаходяться ні в чиєму користуванні. До заяви додав копію документа, що посвідчує особу, копію ІПН, графічний матеріал.

Листом від 12.02.2021 №307-02.15 відповідач повідомив, що на бажану позивачем земельну ділянку рішеннями Тростянецької селищної ради 13 сесії 21 скликання від 24.06.1993 та 3 сесії 22 скликання від 22.02.1995 було надано жителям смт. Тростянець для ведення особистого підсобного господарства. У зв`язку з тим, що на даний час не визначено тип власності на дану земельну ділянку щодо належності її до комунальної власності територіальної громади, громадянами не реалізовано оформлення свого права власності. Вказали, що надання заявнику бажаної ним земельної ділянки можливо виключно в порядку ст.141 ЗК України.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, не розглянувши клопотання від 01.02.2021 на сесії селищної ради у визначеному законом порядку, позивач звернулась до суду захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 14 Конституції України закріплено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України).

Згідно з ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Так, відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Стаття 12 ЗК України встановлює, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до норм частини першої статті 26 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (далі - Закон № 280/97-ВР), виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 Закону № 280/97-ВР, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Із аналізу наведеного вище слідує, що в даному випадку рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою належить до виключних повноважень Тростянецької селищної ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні, при цьому такі рішення, дії або бездіяльність Тростянецької селищної ради можуть бути оскаржені до суду.

Тобто, приписами чинного законодавства встановлено, що за наслідками розгляду клопотання заінтересованої особи про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається рішення про надання або відмову у наданні дозволу на розробку відповідної документації, що в даному випадку відноситься до виключної компетенції Тростянецької селищної ради.

Вказані висновки щодо застосування норм права, узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 14.01.2019 по справі №826/8870/16-а, та повинні застосовуватись до спірних правовідносин, в силу положень ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" і ч. 5 ст. 242 КАС України.

В даному ж випадку, за наслідками розгляду заяви позивача від 01.02.2021, Тростянецької селищної ради не прийнято жодного рішення у відповідності до норм ЗК, ЗУ №280/97-ВР. Доказів протилежного в матеріалах справи не міститься, а відповідачем даний факт не спростовано.

Суд зазначає, що відсутність належним чином оформленого рішення Тростянецької селищної ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі рішення, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.

За таких обставин, скерування відповідачем листа від 12.02.2021 свідчить про ухилення відповідача від прийняття рішення у встановлений законодавством спосіб.

При цьому судом не надається оцінка підставам для відмови у наданні відповідного дозволу, викладеним у листі від 12.02.2021 №307-02.15.

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено бездіяльність, яка полягала в не прийняті у встановлений ч. 7 ст. 118 ЗК України строк рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 01.02.2021.

Враховуючи вище викладене, вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у неприйнятті рішення за заявою позивача від 01.02.2021 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Що ж до вимоги зобов`язального характеру щодо зобов`язання відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 від 01.02.2021 та прийняти за результатами його розгляду рішення, суд вказує про наступне.

Згідно частини четвертої 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Однак, як вже встановлено судом та зазначалось вище, відповідачем не прийнято по суті жодне із рішень ані щодо надання дозволу, ані щодо відмови у надані такого.

Слід зазначити, що рішення про надання дозволу на розробку документації із землеустрою є адміністративним актом, прийняттю його повинна передувати визначена законом адміністративна процедура.

Зобов`язання у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Відповідачем не розглядалось і не надано оцінку клопотанню та долученим до нього матеріалам. Не досліджено питання наявності вичерпних підстав для відмови у наданні дозволу на розробку документації із землеустрою.

Отже, не досягнення реалізації усіх необхідних умов для надання дозволу на розробку документації із землеустрою унеможливлює прийняття судом рішення про зобов`язання надати такий дозвіл. Протилежний підхід призведе до вирішення судом питань, віднесених до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Встановивши протиправну бездіяльність відповідача доцільним є зобов`язати його розглянути клопотання позивача та прийняти мотивоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини 1 статті 139 КАС України.

В той же час, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 - 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як видно з поданих документів, 07.07.2021 між адвокатом Дудіним Л.В. та позивачем, укладено Договір про надання професійної правничої допомоги б/н.

За умовами цього договору (пункт 2.1, 2.2) за надання правової допомоги за цим договором сторони встановили фіксовану оплату у розмірі 10 000 грн. Клієнт оплачує гонорар в готівковій чи безготівковій формі. В разі оплати гонорару в готівковій формі, адвокат видає клієнту квитанцію.

Як слідує розрахунку суми гонорару та акту приймання-передачі наданої професійної правничої допомоги , адвокатом Дудіном Л.В. надано позивачеві такі види правової допомоги підготовка заяв, адвокатських запитів, позовної заяви, надання консультацій, підготовка процесуальних документів, представництво інтересів клієнта в судах Вінницької області та за необхідності інші види правничої допомоги.

Доказом понесення витрат позивача на правничу допомогу є квитанція від 07.07.2021 про сплату гонорару в сумі 10 000 грн.

Дослідивши зміст наданих доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу суд доходить висновку, що такі витрати дійсно були пов`язані саме із розглядом цієї справи та підтверджені документально.

У той же час, враховуючи заперечення відповідача наведені у відзиві, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Крім того, суд зауважує, що згідно відомостей зазначених у розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги ОСОБА_1 , в матеріалах справи не міститься доказів підготовки заяв, адвокатських запитів, інших видів правничої допомоги тощо.

Також, варто врахувати, що у позові заявлено лише одну вимогу, що пов`язана із розглядом однієї заяви позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою. Підготовка позову такої категорії не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі №826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене, враховуючи обсяг позовної заяви, а також, те що справу віднесено до справ незначної складності, суд вважає, що понесені позивачем витрати в сумі 10000,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи, а показники часу на оформлення позовної заяви та вивчення судової практики є завищеними.

Відтак, заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу необхідно зменшити до 3000 грн., що відповідатиме вимогам співмірності, розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Тростянецької селищної ради, яка полягає у неприйнятті рішення за заявою ОСОБА_1 від 01.02.2021.

Зобов`язати Тростянецьку селищну раду на черговій сесії розглянути заяву ОСОБА_1 від 01.02.2021 та вирішити питання, щодо якого звернувся заявник, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 908 грн. (дев`ятсот вісім грн.) та понесені ним витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. (три тисячі грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Тростянецької селищної ради.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Тростянецька селищна рада (вул. Соборна, 77, смт. Тростянець, Гайсинський район, Вінницька область, 24300, )

Повний текст рішення суду складено 18.10.2021

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна