Справа № 2-а-71/2008
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

13 жовтня 2021 рокуЛьвівСправа № 2-а-71/2008 пров. № А/857/14365/21

Суддя Восьмого апеляційного адміністративного суду Ільчишин Н. В., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2008 року у справі № 2-а-71/2008 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідалністю "Контраст - Сервіс" до Міжгірської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2008 року задоволено повністю адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідалністю "Контраст - Сервіс" до Міжгірської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії.

На зазначену постанову суду першої інстанції ОСОБА_1 , як особою, яка не брала участі у справі, проте суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, подала апеляційну скаргу, до якої долучено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів звертає увагу, що після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови, 15.12.2017 набрали чинності норми Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Таким чином, станом на дату подання апеляційної скарги на вищевказану постанову суду першої інстанції були та є чинними норми Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

В той же час, положеннями пункту 13 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) передбачено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання ним чинності.

На час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваної постанови були чинними норми статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якими було встановлено порядок і строки апеляційного оскарження. Так, було передбачено, що заява про апеляційне оскарження та апеляційна скарга подаються до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Заява про апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження. Заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга, подані після закінчення строків, встановлених цією статтею, залишаються без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

В той же час, згідно із частиною 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З матеріалів справи вбачається, що постанова суду прийнята 06.11.2008, апеляційний суд витребовував матеріали справи ухвалою від 09.08.2021, однак згідно Акту про знищення судових справ та документів від 10.01.2019 - матеріали справи знищені і відповідно з наявних у справі копій відсутні відомості стосовно участі ОСОБА_1 у справі №2-а-71/2008 та дати отримання нею оскаржуваної постанови.

В той же час, апеляційна скарга заявником, особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, на вказану постанову подана засобами поштового зв`язку 24.07.2021, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт посилається на те, що про вплив оскаржуваної постанови суду першої інстанції на її майнові права вона довідалася лише під час оформлення спадщини після смерті матері та тривалий час отримати повний текст рішення не мала можливості.

Разом з тим, клопотання про поновлення строку не містить жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували час, коли апелянт дізнався про наявність відповідної постанови суду першої інстанції та про її вплив на його майнові права, адже як сама апелянт вказує її мама померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті відкрилася спадщина, але вона з братом не може оформити спадщину після смерті матері через те, що частину земельної ділянки ТзОВ «Контраст-Сервіс» оформив за собою на підставі оскаржуваної постанови в порядку безкоштовної приватизації передбаченої громадянам.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 15.05.2008 року Надточій проти України, вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

У відповідності до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Також, суд враховує практику Верховного Суду, викладену в ухвалі від 26.09.2018 по справі №753/7279/18, а саме висновки суду, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Апелянт, повинен бути обізнаний з порядком та строками апеляційного оскарження, встановленими процесуальним законодавством, а також вчиняти всі залежні від нього дії з метою дотримання відповідних вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

У низці рішень Європейського суду з прав людини зазначено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 р. зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та постановленою метою».

Так, існування процесуальних строків на оскарження судових рішень зумовлене вимогами щодо забезпечення швидкого та ефективного розгляду справ, дисциплінування поведінки учасників процесу. Саме тому закон передбачає різноманітні способи визначення проміжку часу, протягом якого такі учасники можуть здійснити свої процесуальні права.

Важливість існування та дотримання строків звернення з апеляційною скаргою також зумовлено і такими обставинами.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким кожна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У рішенні Європейського суду з справ людини у справі Пономарьов проти України Суд зазначає, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

З урахуванням наведеного, оскільки вказані підстави апелянта не свідчать про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, вважаю, що апеляційну скаргу слід залишити без руху, надавши термін для усунення недоліку.

Вказаний недолік апеляційної скарги повинен бути усунутий шляхом надіслання на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду вмотивованої заяви про поновлення строку апеляційного оскарження із наведенням поважних підстав його пропуску.

При цьому, особі, яка подає апеляційну скаргу, слід роз`яснити, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017) в разі, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано в зазначений строк, або наведені нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтями 295, 298, 299 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Міжгірського районного суду Закарпатської області від 06 листопада 2008 року у справі № 2-а-71/2008 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідалністю "Контраст - Сервіс" до Міжгірської районної державної адміністрації про зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Встановити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяН. В. Ільчишин