Справа № 300/2408/21
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2021-10-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" жовтня 2021 р. справа № 300/2408/21
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Микитюк Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови від 05.05.2021 у ВП № 65042485, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач), 26.05.2021 звернулася до суду з адміністративним позовом до Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі також - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 05.05.2021 у ВП №65042485.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року у справі №300/2408/21 відмовлено у відкритті провадження .
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі №300/2408/21 - скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
17.09.2021 адміністративну справу передано на розгляд судді.
Ухвалою суду від 22.09.2021 дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.
30.09.2021 позивач усунула недоліки позовної заяви, відтак ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 відкрито провадження у даній справі в порядку ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12.05.2021 отримала від відповідача конверт, в якому була постанова старшого державного виконавця Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Фрич Лілії Василівни про накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн., за невиконання рішення Тисменицького районного суду згідно виконавчого листа №2-897/11, виданого 13.11.2015 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області. Позивач вважає дану постанову відповідача про накладення штрафу протиправною та просить її скасувати, оскільки постановою від 05.05.2021 у ВП №65042485 вже втретє накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. за невиконання рішення суду згідно виконавчого листа №2-897/11 виданого 13.11.2015 про зобов`язання не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, оскільки зазначеною постановою відповідач всупереч положенням діючого законодавства її двічі притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча поштове відправлення (ухвала про відкриття провадження та повістка про виклик в судове засідання) судом завчасно та належним чином відправлено на адресу зазначену позивачем у позовній заяві. Згідно інформації Укрпошти щодо відстеження поштового відправлення зазначено, що "відправлення не вручено під час доставки: інші причини".
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив на адміністративний позов з копією матеріалів виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно п. 4 ч. 2 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Враховуючи положення частини третьої ст.194, частини дев`ятої ст.205 та частини четвертої ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження.
Дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на адміністративний позов, судом встановлено наступне.
На виконанні у Тисменицькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавчий лист №2-897/11 виданий 13.11.2015 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області.
Постановою відповідача від 06.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП №65042485 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с. 103-104).
Копію зазначеної постанови направлено сторонам рекомендованими листами.
28.04.2021 державним виконавцем складено акт, про те, що при виїзді в село Клузів садове товариство "Здоров`я" з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що демонтаж самовільно збудованої господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проведено. Рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано (а.с. 99).
Боржником надане пояснення з приводу невиконання (а.с.100).
05.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с.95-96).
06.05.2021 боржнику повторно направлено вимогу державного виконавця виконати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області та не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 (а.с.93-94).
21.05.2021 державним виконавцем повторно складено акт, яким встановлено, що при виїзді в село Клузів садове товариство "Здоров`я" з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що демонтаж самовільно збудованої господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проведено. Рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано (а.с. 91).
Боржником надане пояснення з приводу невиконання (а.с. 92).
24.05.2021 державним виконавцем повторно винесено постанову про накладення штрафу відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" та як рішення суду боржником не виконано (а.с.89-90).
Позивач вважає, що державним виконавцем повторно притягнуто її до відповідальності за одне і теж саме порушення, а тому просить постанову про накладення штрафу від 05.05.2021 у ВП №65042485 визнати протиправною та скасувати.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
За положеннями частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі - Закон України № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 3 Закону України № 1404-VIII визначено перелік документів, що підлягають примусовому виконанню, до яких належать і виконавчі листи, що видаються судами.
Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Так, згідно частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 3 вищезазначеної статті встановлено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно частини 6 статті 26 Закону України Про виконавче провадження за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частини 1 статті 63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
При цьому, частиною 2 вищезазначеної статті встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Статтею 75 Закону України № 1404-VІІІ передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Відповідно до цієї норми, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, невиконання боржником рішення суду, за яким він зобов`язаний вчинити певні дії у строки, визначені законодавством, без наявності для цього поважних причин, тягне за собою відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі 1700,00 грн (для фізичних осіб), а у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин у вигляді штрафу у подвійному розмірі 3 400,00 грн.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Отже, вбачається, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Як встановлено судом вище, на виконанні у Тисменицькому районному відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавчий лист №2-897/11 виданий 13.11.2015 Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області.
Постановою відповідача від 06.04.2021 відкрито виконавче провадження ВП №65042485 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.
Копію зазначеної постанови направлено сторонам рекомендованими листами.
28.04.2021 державним виконавцем складено акт, про те, що при виїзді в село Клузів садове товариство "Здоров`я" з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що демонтаж самовільно збудованої господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проведено. Рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано. Боржником надане пояснення з приводу невиконання.
05.05.2021 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження".
06.05.2021 боржнику повторно направлено вимогу державного виконавця виконати рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області та не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою ОСОБА_2 .
21.05.2021 державним виконавцем повторно складено акт, яким встановлено, що при виїзді в село Клузів садове товариство "Здоров`я" з метою перевірки виконання рішення суду встановлено, що демонтаж самовільно збудованої господарської будівлі на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проведено. Рішення суду боржником в самостійному порядку не виконано. Боржником надане пояснення з приводу невиконання.
24.05.2021 державним виконавцем повторно винесено постанову про накладення штрафу відповідно до ст. ст. 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження" та як рішення суду боржником не виконано.
Окрім того, суд звертає увагу, що державним виконавцем 21.12.2018 та 04.01.2019 у межах виконавчого провадження №ВП33989311 виносилися постанови про накладення на позивача штрафу за невиконання рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №2-897/11 від 31.01.2012 про зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні земельною ділянкою в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та демонтувати (знести) самовільно збудовану господарську будівлю на межі земельних ділянок в садовому товаристві "Здоров`я" на території Клузівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.
Суд зауважує, що постанову про накладення накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. від 05.05.2021 у ВП №65042485, яку оскаржує позивач, державним виконавцем винесено вперше.
За аналізом наведених норм, накладення штрафу за невиконання та повторне невиконання судового рішення можливо лише у випадку, якщо таке невиконання відповідно до положень частини 2 статті 75 та частин 1 та 2 статті 89 Закону України № 1404-VІІІ мало місце без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього.
Ураховуючи, що застосування такого заходу реагування як винесення постанови про накладення штрафу є обов`язком державного виконавця на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, а боржник у строк, встановлений для добровільного виконання вимог виконавчого документу не вчинив дій спрямованих на його виконання, державний виконавець мав усі правові підстави для винесення постанови про накладення штрафу.
При цьому, позивачем також не наведено суду поважних причин не виконання вказаного вище виконавчого документу, як то стихійне лихо, настання форс мажорних обставин, тощо.
Між іншим, суд зазначає, що статтею 435 Цивільного процесуального кодексу України закріплюється право на відстрочення і розстрочення виконання судового рішення. У зазначеній статті йде мова про те, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засідання з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.
Відстрочка виконання рішення означає перенесення виконання на інший час, а розстрочка - надання можливості виконання рішення по визначених частинах у встановлені строки. Питання про відстрочку або розстрочку виконання може вирішуватися судом у порядку ст. 267 Цивільного процесуального Кодексу України або після відкриття виконавчого провадження.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталася до суду з заявою про відстрочення виконання судового рішення.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи матеріалами справи не доведено суду ті обставини, на які посилалася позивач в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
Усі з наведених позивачем доводів є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу ОСОБА_1 не було вчинено жодних дій спрямованих на виконання судового рішення, та не надано належні докази існування будь-яких інших поважних причин, які унеможливлюють своєчасне та повне виконання судового рішення.
Таким чином, посилання позивача на відсутність правових підстав для накладення штрафу є безпідставними та не заслуговують на увагу суду.
Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, суд приходить до висновку, що державний виконавець Тисменицького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Фрич Лілія Василівна при винесенні постанови від 05.05.2021 у ВП №65042485 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн. діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження".
Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.
З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Микитюк Р.В.