Справа № 120/4121/21
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4121/21

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

13 жовтня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету імені М.Пирогова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова про визнання протиправними дії Вінницького національного медичного університету імені М.І.Пирогова у частині доступу до публічної інформації при розгляді заяви ОСОБА_1 вх.№20 від 29.03.2021.

Також, позивач просив зобов`язати Вінницький національний медичний університет імені М.І.Пирогова розглянути заяву вх.№20 від 29.03.2021 з урахуванням висновків суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.06.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити в мотивувальній частині, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, 29.03.2021 ОСОБА_1 , як представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та діючи в їх інтересах, звернувся до ВНМУ ім. М.Пирогова з заявою (а.с. 9-11), в описовій частині якої звернув увагу відповідача на те, що отримавши на адвокатський запит від 17.09.2020 за №09-л копії документів, які знаходяться в особових справах його довірителів, ним були виявлені документи, які ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дійсності не заповнювали та не підписували. За наведених обставин, в заяві звернуто увагу відповідача на те, що особи, які порушили або спонукали розголошенню відомостей особистого характеру, що є порушенням норм законодавства України про інформацію, захисту персональних даних, несуть відповідальність, передбачену Законом.

За наведених обставин позивачем було сформовано прохальну частину заяви наступного змісту:

1) Доступ до документів та інформації, що містяться в наших ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) особових справ студентів (інтернів) робити виключно з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про публічну інформацію» та здійснювати виключно за нашою згодою;

2) Пересилання наших особових справ студентів (інтернів) до інших організацій здійснювати лише за нашою письмовою згодою, а вилучення матеріалів виключно у випадках, прямо передбачених законодавством;

3) Повідомити нас про місцезнаходження матеріалів наших особових справ на час подачі даної заяви;

4) Надати інформацію стосовно посадових осіб ВНМУ ім.М.І.Пирогова, які отримували доступ та працювали з нашими особовими справами в період з 30.05.2019 по даний час;

5) Надати копії підтверджуючих документів щодо надання дозволів іншим особам на доступ до матеріалів наших особових справ в період з 30.05.2019 по даний час;

6) Надати копії підтверджуючих документів щодо пересилання наших особових справ до інших організацій , у тому числі суду в період з 30.03.2019 по 29.03.2021;

7) Надати засвідчену копію розпорядчого документа ВНМУ ім.М.І.Пирогова щодо порядку зберігання та видачі особових справ студентів (інтернів).

Дана заява містить дату її формування "29.03.2021, ім`я особи яка її подала " ОСОБА_1 ", а також статус заявника "Представник".

Крім того, в примітках до заяви заявник (позивач) зазначив, що копії довіреностей ВНМУ ім. М.І. Пирогова має у своєму розпорядженні, а їх оригінали будуть надані при реєстрації заяви у канцелярії ВНЗ.

Листом від 07.04.2021 за №01/10-735 відповідач, керуючись ч. 8 ст. 5 та ч. 1 ст. 8 Закону України "Про звернення громадян" повернув вказану заяву заявнику для її належного оформлення. Разом з оригіналом поданої позивачем заяви, відповідач надіслав позивачу Акт №1 від 29.03.2021, в якому зазначено, що посадовими особами ВНМУ ім. М.І. Пирогова виявлено відсутність належно засвідчених документів, що підтверджують повноваження представника заявників - Мойсеєв С.Ю. (а.с. 12-13).

Однак, як зазначає позивач у позовній заяві, зміст отриманої ним відповіді підтверджує, що ВНМУ ім. М.І. Пирогова не здійснив належного реагування на його заяву від 29.03.2021.

З огляду на вище викладені обставини, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту поданої до медичного університету заяви за вх. №20 від 29.03.2021 вбачається, що в останній в якості заявників визначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте підписана така заява представником ОСОБА_1 , який за замістом заяви діє в їх інтересах.

При цьому, під час розгляду справи встановлено, що звертаючись до ВНМУ ім. М.І. Пирогова із заявою від 29.03.2021 в інтересах інших осіб, позивачем до такої заяви не було додано довіреностей на підтвердження наявності в нього повноважень діяти в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що зафіксовано відповідачем в Акті №1 від 29.03.2021.

Проаналізувавши копію поданої позивачем в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заяви від 29.12.2020, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що до заяви не було додано документів на підтвердження повноважень Мойсеєва С.Ю. діяти в інтересах заявників. Між тим, посилання у заяві на наявність відповідних документів (копії довіреності, виданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 ) у розпорядженні ВНМУ ім. М.І. Пирогова, суд першої інстанції не враховує та відхиляє, оскільки приписи Закону України "Про звернення громадян" не містять норми, яка б звільняла представників осіб, в інтересах яких подається звернення, від обов`язку надавати документи на підтвердження своїх повноважень за умови наявності відповідних документів у розпорядженні установи до якої таке звернення подається.

Крім того, подана заява (звернення) від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до медичного університету не підписана заявниками, натомість на останній сторінці міститься підпис особи, чиї повноваження на представництво інтересів заявників неможливо встановити, адже до заяви не долучено документу, який би засвідчував відповідні повноваження.

Відтак з огляду на те, що ОСОБА_1 при зверненні до ВНМУ ім. М.І. Пирогова із заявою від 29.03.2021 не додав до заяви документів на підтвердження своїх повноважень діяти від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції приходить до висновку, що вказана заява не відповідала вимогам ч. 8 ст. 5 Закону України "Про звернення громадян".

З урахуванням вказаного, вимога позивача щодо визнання протиправними дії відповідача в частині доступу до публічної інформації при розгляді заяви ОСОБА_1 за вх. №20 від 29.03.2021, задоволенню не підлягає, а також відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання ВНМУ ім. М.І. Пирогова розглянути заяву позивача за вх. №20 від 29.03.2021.

Колегія суддів погоджується з загальним висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, однак зазначає, що судом не аргументовано невідповідність заяви позивача саме ЗУ "Про доступ до публічної інформації", а надано оцінку заяві лише в призмі ЗУ "Про звернення громадян", з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Фактично вимоги апеляційної скарги позивача будуються на відповідності його заяви ЗУ "Про доступ до публічної інформації", що не було враховано судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 29.03.2021 позивачем була подана заява до відповідача.

Позивачем було сформовано прохальну частину заяви наступного змісту:

1) Доступ до документів та інформації, що містяться в наших ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) особових справ студентів (інтернів) робити виключно з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про публічну інформацію» та здійснювати виключно за нашою згодою;

2) Пересилання наших особових справ студентів (інтернів) до інших організацій здійснювати лише за нашою письмовою згодою, а вилучення матеріалів виключно у випадках, прямо передбачених законодавством;

3) Повідомити нас про місцезнаходження матеріалів наших особових справ на час подачі даної заяви;

4) Надати інформацію стосовно посадових осіб ВНМУ ім.М.І.Пирогова, які отримували доступ та працювали з нашими особовими справами в період з 30.05.2019 по даний час;

5) Надати копії підтверджуючих документів щодо надання дозволів іншим особам на доступ до матеріалів наших особових справ в період з 30.05.2019 по даний час;

6) Надати копії підтверджуючих документів щодо пересилання наших особових справ до інших організацій , у тому числі суду в період з 30.03.2019 по 29.03.2021;

7) Надати засвідчену копію розпорядчого документа ВНМУ ім.М.І.Пирогова щодо порядку зберігання та видачі особових справ студентів (інтернів).

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції не досліджено питання відповідності даної заяви ЗУ "Про доступ до публічної інформації" про що зазначає й апелянт в своїй апеляційній скарзі. З цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації врегульовано Законом України «Про інформацію», відповідно до статті 4 якого суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень.

Об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації», відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації..

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до ст.12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно з ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;

5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, юридичних осіб публічного права з числа розпорядників інформації, визначених у пункті 5 частини першої цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Однак, як вбачається з вказаного вище, запитувачем інформації є фізичні особи. А саме, з заяви наявної в матеріалах справи, можна встановити, що запитувачами інформації є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Тобто, дані обставини, навіть з урахуванням Закону України «Про доступ до публічної інформації», не спростовують факт підписання заяви ОСОБА_1 та відсутності документа на підтвердження його повноважень діяти в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, в межах даних доводів колегія суддів зазначає, що як вбачається з даної заяви, жодний з пунктів прохальної частини не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме не кореспондується з ст.12 та ст.13 вказаного Закону.

В свою чергу, з урахуванням тексту заяви, її вимогам та факту подання її від іменні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вона фактично в цілому відповідає зверненню громадян та відповідно має переглядатись згідно з вимогами ЗУ "Про звернення громадян". Тобто, запитувана позивачем інформація не є публічною, а тому не може вважатися публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Разом з цим, Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 19 Постанови № 10 від 29 вересня 2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» роз`яснив, що суди під час розгляду справ повинні мати на увазі, що якщо запит про надання публічної інформації є фактично зверненням (заявою, клопотанням) про надання інформації згідно із Законом України «Про звернення громадян», то в такому разі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації необхідно відмовляти в задоволенні позову з тих підстав, що право позивача на отримання публічної інформації не порушено.

Згідно з п.1, 2, 7 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Крім того, ч.1 ст.19 КАС України передбачено спори на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, а саме п.1 ч.1 ст.19 КАС України (спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження) та п.7 ч.1 ст.19 КАС України (спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації).

З урахуванням вказаного, колегія суддів зазначає, що відповідач не є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України, запит позивача не відноситься до запиту на публічну інформацію, а тому відсутні підстави щодо зобов`язання відповідача надати публічну інформацію на вищезазначений запит, враховуючи відсутність у діях останнього порушення права заявника на одержання публічної інформації.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що як визначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 справа №202/1373/17-ц суди при вирішення спору на підставі матеріалів справи (заяви) мають встановити правову основу даного спору, а саме відповідність заяви вимогам ЗУ "Про доступ до публічної інформації" чи відповідність ЗУ "Про звернення громадян", що є визначальним при встановленні юридичного підґрунтя для правомірного вирішення спору.

Отже, на підставі наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення суду першої інстанції з урахуванням мотивів викладених в даній постанові.

У відповідності з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є зокрема неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовльнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету імені М.Пирогова про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії змінити в мотивувальній частині з мотивів викладених в даній постанові.

В решті рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.