Справа № 161/13083/21
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/285/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Черевка Романа Олександровича, про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

22.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 09.07.2021 року відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4461245, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП (далі оскаржувана постанова). Згідно оскаржуваної постанови, йому інкриміновано проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений «жовтий» сигнал світлофора. Однак, з даною постановою він не погоджується, оскільки під час його руху по вул. Львівська в м. Луцьку на вказаному світлофорі загорівся зелений миготливий сигнал, а тому, з метою уникнення створення аварійної ситуації при здійсненні екстреного гальмування чи перешкоди інших учасників дорожнього руху, він змушений був проїхати на його жовте світло. Зазначена обставина узгоджується із п. 8.11 ПДР та в повній мірі виключає його вину у вчиненому. У свою чергу, в оскаржуваній постанові місцем вчинення правопорушення вказано: м. Луцьк, вул. Львівська, 152, що не відповідає фактичним обставинам події. Враховуючи наведене, просить скасувати оскаржувану постанову та відшкодувати понесені ним судові витрати.

25.08.2021 року від представника відповідачів надійшов відзив на вищевказану позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову зазначає, що автомобіль, під керуванням позивача, рухався по вул. Львівська у м. Луцьку, де світлофор було видно заздалегідь. Попереду нього рухались автомобілі, тобто необхідності прискорювати швидкість на пішохідному перехресті у ОСОБА_1 не було, позаду автомобілів на короткій дистанції не було, ніякої небезпеки він взагалі нікому не створював. Позивач міг і мав час для зупинки свого транспортного засобу відповідно до ПДР, але цього не зробив. При цьому, під`їжджаючи до світлофору, ОСОБА_1 повинен був бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, при увімкнені зеленого миготливого сигналу, який передує жовтому, врахувати технічний стан транспортного засобу та розрахувати можливість зупинки у місці, визначеному п. 8.10 ПДР при увімкнені жовтого сигналу світлофора. Вважає, що позивач хоче уникнути відповідальності за інкриміноване йому адміністративне правопорушення, оскільки інспектором Черевко P.O. стосовно нього, було враховано всі необхідні обставини під час розгляду справи, оскаржувану постанову було винесено відповідно до чинного законодавства. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити.

До початку судового засідання позивачем було подано до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, до його початку надіслав на адресу суду клопотання, в якому просить суд розгляд справи проводити без його участі, щодо задоволення позову заперечує.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 09.07.2021 року інспектором роти № 4 батальйону № 1 УПП у Волинській області ДПП лейтенантом поліції Черевком Р.О. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4461245, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладеного адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Із вищевказаної постанови слідує, що 09.07.2021 року о 08:57, в м. Луцьку по вул. Львівська, 152, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, чим порушив вимоги п. 8.7.3 «г`» ПДР.

Згідно п. 8.7.3 «г`» ПДР, - жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Частиною 2 ст. 122-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за, зокрема, порушення правил проїзду перехресть, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абз. 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Як вбачається із відеозапису, зафіксованого на відео реєстратор, який знаходився в службовому автомобілі працівників поліції, у розглядуваній ситуації відбулася наступна дорожня обстановка: в м. Луцьку по вул. Львівська навпроти буд. № 30, рухалася своєрідна колона із автомобілів, серед яких був транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . В цей час попереду та позаду позивача рухалися інші автомобілі. Під час проїзду світлофора, розташованого на вказаній ділянці дороги, який регулює в тому числі рух на пішохідному переході, ОСОБА_2 розпочав його перетин в момент, коли на такому змінився миготливий «зелений» сигнал на «жовтий». При цьому, коли на світлофорі загорілося «червоне» світло, позивач повністю завершив проїзд. У свою чергу, відразу позаду автомобіля під керуванням ОСОБА_2 зупинився транспортний засіб, що рухався позаду.

Згідно п. 8.11 ПДР, - водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Наведене свідчить про ту обставину, що різке (екстрене) гальмування, у зазначеному вище випадку, могло б спричинити аварійну ситуацію, оскільки транспортний засіб, котрий був позаду позивача, рухався на незначній відстані від нього.

При цьому, як вбачається із вищевказаного відеозапису із відео реєстратора, встановленого в службовому автомобілі патрульної поліції, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , розпочав перетин світлофора при зміні його світла з «зеленого миготливого» на «жовтий» в той момент, коли на регульованому пішохідному переході не було пішоходів, а також інших учасників дорожнього руху, яким би останній міг створити небезпеку.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

На переконання суду, ОСОБА_1 у розглядуваному випадку діяв у повній відповідності вимогам п. 8.11 ПДР, що не було враховано патрульним поліцейським під час розгляду відносно справи за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому інспектор прийшов до помилкового висновку про наявність в діях позивача складу інкримінованого правопорушення.

Поряд з тим, суд не приймає до уваги посилання представника відповідачів на постанову Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі № 751/5437/17, оскільки обставини (дорожня обстановка), встановлені судом касаційної інстанції, були відмінними від подій, що покладені в основу оскаржуваної постанови.

У свою чергу, суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова про адміністративне правопорушення повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, місцем вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП вказано: м. Луцьк, вул. Львівська, 152.

Однак, вищевказана обставина, встановлена під час розгляду справи, не відповідає дійсності, що, у свою чергу, ставить під сумнів обґрунтованість прийнятого інспектором роти № 4 батальйону № 1 УПП у Волинській області ДПП лейтенантом поліції Черевком Р.О. рішення, яке є предметом оскарження в рамках даного судового провадження.

Зазначене вище, у своїй сукупності, свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4461245 від 09.07.2021 року, якою ОСОБА_1 було притягнено до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 454 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені повністю, то із відповідача УПП у Волинській області ДПП на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір в сумі 454 грн.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП, інспектора батальйону № 1 роти № 4 Управління патрульної поліції у Волинській області ДПП лейтенанта поліції Черевка Романа Олександровича, про скасування постанови задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4461245 від 09.07.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст.122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук