Справа № 136/984/21
Суддя: Шпортун С. В.
Дата ухвалення: 2021-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 136/984/21
провадження № 2-а/136/10/21
РІШЕННЯ

іменем України

"13" жовтня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шпортун С.В.

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу поліції №4 Вінницького РУП у Вінницькій області, старшого сержанта поліції у Вінницькій області поліцейського СРПП ВП №4 Вінницького РУП у Вінницькій області Мазуркевича Віталія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду із вищевказаним позовом до Відділу поліції №4 Вінницького РУП у Вінницькій області (далі відповідач - 1), старшого сержанта поліції у Вінницькій області поліцейського СРПП ВП №4 Вінницького РУП у Вінницькій області Мазуркевича Віталія Анатолійовича (далі - відповідачів - 2), підставність якого обґрунтував тим, що 04.06.2021 поліцейським СРПП ВП №4 Вінницького РУП у Вінницькій області Мазуркевич В.А. було винесено постанову серії БАА №864836 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою на нього, ОСОБА_1 , накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень за ч. 1 ст.122 КУпАП, у зв`язку із тим, що 04.06.2021 о 10:00 годині в м. Липовець по вул. Пирогова, він, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Рено Лагуна» державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку - 3.34 «Зупинку заборонено» здійснивши зупинку в зоні дії вказаного дорожнього знаку, чим порушив п.8.4 ПДР України.

Позивач вважає вказане рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки його притягнуто до відповідальності за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем 2 допущено грубе порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи, оскільки не було встановлено усіх обставин адміністративного правопорушення, зокрема те, що він проживає в зоні дії даного знаку, крім того - при під`їзді ним додому перед його подвір`ям дорогу загородив інший автомобіль, а відповідно до правил дорожнього руху а саме розділу 26 - п. 26.2 п.п. г - дія знаку на громадян які проживають в зоні дії дорожнього знаку 3.34 не розповсюджується.

Крім цього, було порушено його право на захист, зокрема право на правову допомогу, на якому він наполягав, що стало підставою звернення до суду із даним позовом.

У визначений судом строк відповідачами не було надано до суду відзивів.

Ухвалою суду від 02.07.2021 розгляд даної адміністративної справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у письмовому провадженні, а також витребувано у Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, у якій було винесено оскаржувану постанову серія БАА №864836 від 04.06.2021.

Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження відповідачами не було надано.

За таких обставин суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, за наявними у справі матеріалами, при цьому фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

13.10.2021 відповідачем 2 було подано заяву про долучення до матеріалів справи в якості доказів копій фотознімків.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, судом встановлено, що 04.06.2021 поліцейським СРПП ВП №4 Вінницького РУП у Вінницькій області Мазуркевичем В.А. була винесена постанова серії БАА №864836 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до вказаного рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень, 04.06.2021 о 10:00 годині в м. Липовець по вул. Пирогова, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Рено Лагуна» державний номерний знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знаку, чим порушив п.8.4 ПДР України.

Позивач, не погодившись із рішенням посадової особи суб`єкта владних повноважень, вважаючи його незаконним, звернувся до суду із даним позовом про оскарження індивідуального акту.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією або законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Цю норму слід розуміти в системному зв`язку з ч. 1 тієї самої статті, з якої випливають, що захист прав та інтересів юридичних осіб, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно правових відносин.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом витребовувались згідно ухвали суду від 02.07.2021 матеріали справи про адміністративне, у якій позивач оскаржує постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Факт отримання ухвали суду відповідачем -1 підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.21), утім в адресу суду запитувані матеріали не направлено, про поважність причин не повідомлено.

Суд, враховує, що стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Статтею 251 КУпАП визначено поняття доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП відповідальність за вказаною нормою настає поміж іншого у разі порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями п.11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Правила дорожнього руху (далі ПДР), відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (п. 1.1 Правил дорожнього руху).

Відповідно до підпункту «в» пункту 8.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, поміж інших на заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Згідно з розділом 33 ПДР України знак 3.34 «Зупинка заборонена» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Таким чином, зупинка/стоянка транспортного засобу в зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» створює об`єктивну сторону правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 122 КУпАП.

Правилами дорожнього руху України визначено випадки коли не поширюється дія знаків, зокрема знаку 3.34 - на транспортні засоби, що рухаються за встановленими маршрутами; за наявності під ним таблички 7.18 на водіїв з інвалідністю, які керують мотоколяскою або автомобілем, позначеними розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю", на водіїв, які перевозять пасажирів з інвалідністю, за умови наявності документів, що підтверджують інвалідність пасажира (крім пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Дія знаків 3.9, 3.10, 3.34 - 3.37 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Зона дії знаків може бути зменшена: для знаків 3.34 - 3.37 - табличкою 7.2.2 на початку зони дії, а також установленням у кінці їх зони дії дублюючих знаків 3.34 - 3.37 з табличкою 7.2.3. Знак 3.34 може застосовуватися разом з розміткою 1.4, знак 3.35 - з розміткою 1.10, при цьому зона їх дії визначається за довжиною лінії розмітки.

Вимоги до фіксування порушення правил зупинки, стоянки в режимі фотозйомки (відеозапису) визначені в примітці до ст. 142 КУпАП.

Із наданих відповідачем 2 копій фотознімків не встановлено коли вони були зняті, відсутні дата, час, яким технічним засобом вони зроблені, що ставить під сумнів надані відповідачем 2 докази.

Крім цього, судом встановлено, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб за допомогою якого здійснювалось документування адміністративного правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_1 .

При цьому, суд враховує позицію наведену у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а, де зазначено, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами ст. 70 КАСУ не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Із наданої позивачем копії фотознімку, на підтвердження обставин зазначених у позові, який містить дату 05.06.2021, тобто на наступний день після того як було зафіксовано правопорушення, рішення про накладення стягнення якого позивач оскаржує, не встановлено наявності заборонювального знаку «Зупинка заборонена», відсутні інші дані, які необхідні при вирішенні питання дотримання позивачем правил дорожнього руху, зокрема п.3.34 ПДР, отож суд позбавлений можливості дати правову оцінку такому доказу у сукупності із іншими доказами.

Аналізуючи зібрані у справі докази та оскаржувану постанову, судом встановлено, що матеріали справи не містить жодних належних та допустимих доказів на підтвердження «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_1 у порушенні п.3.34 ПДР, зокрема не зафіксовано дата, час (момент), місце розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак на підтвердження чи спростування складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

При цьому, суд звертає увагу, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 по справі N 338/1/17.

Інших доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

Встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами свідчать про не доведення правомірності прийнятого відповідачем як посадовою особою суб`єкта владних повноважень рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах вказано у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 24 липня 2019 по справі № 161/10598/16-а, від 17 липня 2019 року по справі № 295/3099/17, від 07 серпня 2019 року по справі № 754/10826/16.

Тому суд вважає, що правомірність прийняття оскаржуваної постанови відповідачем, з огляду на відсутність доказів, які можуть бути взяті судом до уваги на спростування викладених у позовній заяві обставин, не доведено.

Що стосується доводів позивача у позовній заяві про спрощений порядок розгляду справи відповідачем та ненадання йому можливості скористатись правовою допомогою, то суд враховує при вирішенні справи позицію Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.11.2019 у справі № 487/2179/17 адміністративне провадження № К/9901/6150/18, де зазначено, що чинним на час виникнення спірних відносин законодавством було передбачено спрощену процедуру розгляду посадовою особою УПП справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП. Вказане виключає необхідність дотримання інспектором поліції таких процедур, передбачених для розгляду справи про адміністративне правопорушення в загальному порядку, як надання особі можливості скористатися правом на правову допомогу, подати клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання особи тощо. Водночас, судами установлено, що позивачу було роз`яснено його права та обов`язки, суть вчиненого ним порушення, оголошено та вручено примірник оспорюваної постанови. Реалізація права позивача щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується під час оскарження безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень у суді.

Як убачається із оскаржуваної постанови у п.8 міститься запис про роз`яснень прав визначених ст.268 КУпАП позивачеві, стоїть підпис позивача, отож йому було роз`яснено його права та обов`язки, суть вчиненого ним порушення, оголошено та вручено примірник оспорюваної постанови, позивач реалізував свої права шляхом оскарження безпосередньо рішення посадової особи суб`єкта владних повноважень у суді, відтак порушення у цій частині прав позивача не доведено.

З огляду на викладене та у контексті правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що відсутні достатні докази, які можуть бути прийняті судом до уваги та на підставі яких винесено оскаржувану постанову, приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника, яким не визнаються обставини, викладені в оскаржуваній постанові, слід тлумачити на його користь, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову про притягнення позивача до відповідальності та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу слід скасувати, а провадження у справі закрити, тому позов підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст.139 КАС України.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання, отож звільняється від сплати судового збору, у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», а оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 454, 00 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 20, 22, 7277, 139, 241246, 250, 255, 257263, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Відділу поліції №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, поліцейського СРПП ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшого сержанта поліції Мазуркевича Віталія Анатолійовича (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, 75, м. Липовець, Вінницька обл.) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії БАА №864836 винесену 04.06.2021 року поліцейським СРПП ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції Мазуркевич Віталієм Анатолійовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень, - скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ НП у Вінницькій області в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 454, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом 10-ти днів із дня його проголошення (ч. 4 ст. 286 КАС України) безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.В. Шпортун