Справа № 160/4941/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2021-10-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 жовтня 2021 року Справа № 160/4941/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСидоренко Д.В.
за участі секретаря судового засіданняШевченко І.Є.
представника позивача представника відповідача та третьої особи Шпакової Т.С. Армашової І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 , в якому позивач, з урахуванням уточненого позову, який надійшов до суду 05.05.2021 року засобами поштового зв`язку, просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 17 лютого 2021 року №181 к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 19 лютого 2021 року;
- поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури;
В обґрунтування правової позиції позивач зазначає, що наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 17.02.2021 року №181к його вдруге звільнено з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури, на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 19.02.2021р., та рішення Кадрової комісії №1 від 02.04.2020 року №157. Проте, Дніпропетровським окружним адміністративним судом вже розглядалося питання звільнення позивача на підставі вказаного рішення, рішенням яким закріплено, що звільнення позивача з урахуванням рішення кадрової комісії №1 від 02.04.2020р. №157 на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» є незаконним. Також позич зазначає про відсутність сукупності фактів для прийняття рішення про звільнення; про невідповідність рішення Кадрової комісії №1 від 02.04.2020 року №157 вимогам чинного законодавства, дійсності та його обґрунтованості на припущеннях і недостовірних даних; про невідповідність наказу від 17.02.2021 року №181к та рішення Кадрової комісії №1 від 02.04.2020 року №157 принципу «належного урядування».
Ухвалою суду від 11.05.2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами. Також, цією ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора.
Ухвалою суду від 28.05.2021 року адміністративну справу №160/4941/21 було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, з проведенням підготовчого засідання.
02.06.2021р. до суду надійшов відзив на позов в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції відповідач зазначає, зокрема, що позивач працював в органах прокуратури Дніпропетровської області на різних посадах з 16.01.2007 року. Наказом прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 року №403к його звільнено з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі № 160/5932/20 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Дніпропетровської області №403к від 30.04.2020 року про звільнення ОСОБА_1 , поновлено позивача на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 15.05.2020р., стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 112778,40 грн. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 року рішення суду першої станції залишено без змін. На виконання рішення суду наказом керівника Дніпропетровської обласної прокуратури від 17.12.2020 року №1027к ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 14.05.2020р. Станом на дату звільнення ОСОБА_1 прокуратура Дніпропетровської області не була перейменована на Дніпропетровську обласну прокуратуру та на час його звільнення такого органу не існувало, отже поновити ОСОБА_1 на посаді було можливо виключно в прокуратурі Дніпропетровської області. З 11.09.2020 року розпочала роботу Дніпропетровська обласна прокуратура на підставі наказу Генерального прокурора «Про день початку роботи обласних прокуратур» від 08.09.2020 року №414. Наказом Генерального прокурора від 08.09.2020 року № 46ш затверджено структуру та штатну чисельність Дніпропетровської обласної прокуратури. Проте, для переведення ОСОБА_1 після його поновлення на роботі на рівнозначну посаду в Дніпропетровській обласній прокуратурі відсутні правові підстави, оскільки відсутнє рішення кадрової комісії про успішне проходження атестації. При цьому, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 року у справі №160//5932/20, не надає позивачу права вважатися таким, що успішно пройшов атестацію, що і вможливило його переведення до Дніпропетровської обласної прокуратури. Рішення кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації є законодавчо визначеною підставою для звільнення прокурора з посади, у зв`язку з чим наказ №181к від 17.02.2021 року видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом.
08.06.2021р. до суду надійшли пояснення третьої особи, згідно яких Офіс Генерального прокурора, підтримавши правову позицію відповідача, додатково зазначає, що юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1
24.06.2021р. засобами електронного зв`язку та 25.06.2021р. засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої, представник позивача зазначає, що жодним нормативно - правовим актом не передбачено повторне звільнення особи на підставі одно й того ж рішення, а повторне звільнення позивача з одних і тих самих підстав є необґрунтованим, безпідставним та таким, що знецінює суть судової системи та обов`язковість судових рішень. З метою урегулювання ряду питань, в тому числі поновлення на роботі вказаних вище прокурорів та повторного складання атестації, було винесено на розгляд Проект Закону про внесення змін до розділу ІІ «Прикінцеві і переході положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури» щодо окремих аспектів дії перехідних положень №5157 від 25.02.2021р. відносно запровадження повторної атестації. Також представник позивача зазначає, що письмові пояснення Офісу Генерального прокурора аналогічні за своєю суттю та змісту до відзиву відповідача.
24.06.2021р. до суду надійшли додаткові письмові пояснення Дніпропетровської обласної прокуратури щодо розрахунку середнього заробітку з довідкою про середньоденний заробіток та середню заробітну плату №21-233вих.21 від 09.06.2021р.
08.07.2021р. до суду подана заява про зміну підстав позову до позовної заяви про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді, згідно якої позивач зазначає наступні обставини, якими обґрунтовує свої вимоги, а саме: процедура поновлення позивача була здійснено з порушенням вимог чинного законодавства; допущено повторне звільнення з тих самих підстав які були визнанні незаконними рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду та постановою Третього апеляційного адміністративного суду; на час повторного звільнення відсутні ліквідація та реорганізація органу прокуратури; допущено порушення принципу «доброго врядування» і «належної адміністрації»; жодним нормативно-правовим актом не передбачено повторне звільнення особи, на підставі одного й того ж рішення; на законодавчому рівні визнано, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» не урегульовує питання відносин у випадку поновлення на підставі рішення суду прокурорів, які не пройшли успішно атестацію. Також у заяві викладена позиція з приводу обрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Ухвалою суду від 02.09.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представники сторін та третя особа підтримали свої правові позиції в повному обсязі.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -
ОСОБА_1 з 2007 року проходив публічну службу в органах прокуратури.
Рішенням кадрової комісії №1 від 02.04.2020р. №157 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатом складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію.

Прокурором Дніпропетровської області 30.04.2020 видано наказ №403к, яким, керуючись пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказано звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14.05.2020 року. Підстава: рішення кадрової комісії №1.

29.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора, Першої кадрової комісії прокуратури, прокуратури Дніпропетровської області, про:

- визнання протиправним та скасування рішення № 157 від 02.04.2020 кадрової комісії № 1 (Першої кадрової комісії) про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

- визнання протиправним та скасування наказу прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 № 403к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14.05.2020;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури;

- стягнення з прокуратури Дніпропетровської області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу за кожен місяць вимушеного прогулу пропорційно середньому заробітку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020р. у справі №160/5932/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92322043), визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Дніпропетровської області № 403к від 30.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14.05.2020, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органах прокуратури з 15.05.2020 та стягнуто з Дніпропетровської обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.05.2020 по 13.10.2020 у розмірі 112778,40 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог судом відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94969021), апеляційні скарги ОСОБА_1 , Дніпропетровської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора залишені без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 р. в адміністративній справі №160/5932/20 без змін.

Наказом Дніпропетровської обласної прокуратури від 17.12.2020р. №1027к, скасовано наказ прокурора Дніпропетровської області від 30.04.2020 №403к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14.05.2020 року (п.1). Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури з 15.05.2020 року (п.2). Визначено робоче місце прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області Сироткіна С.А. в управлінні підтримання публічного обвинувачення в суді Дніпропетровської обласної прокуратури (п.3). Підстава: рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №160/5932/20.

Наказом Дніпропетровської обласної прокуратури від 26.01.2021р. №99к, наказано прокурору відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області Сироткіну С.А. визначити робоче місце у першому відділі забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання публічного обвинувачення в суді Дніпропетровської обласної прокуратури.

Наказом Дніпропетровської обласної прокуратури від 17.02.2021р. №181к, керуючись пунктом 3 частини першої статті 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказано звільнити ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19 лютого 2021 року. Підстава: рішення кадрової комісії №1 від 02.04.2020 №157.

Не погодившись із наказом від 17.02.2021р. №181к, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX, (далі - Закон № 113-IX), Порядком проходження прокурорами атестації, затвердженим наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221 (далі - Порядок № 221).

Згідно з п.14 ч.1 ст.92 Конституції України, виключно законами України визначаються організація і діяльність прокуратури.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Статтями 2, 5-1 КЗпП України закріплено право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 222 КЗпП України, особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Статтею 4 Закону №1697-VII установлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом №1697-VII забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема, щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Згідно з пунктом 9 частин першої, частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII, прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

На звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Законом №113-IX запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку із чим до Закону №1697-VII були внесені зміни.

Згідно з пунктами 6, 7 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ установлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно з пунктом 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями Офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Пунктом 14 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX установлено, що графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

На виконання вимог Закону №113-IX, наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації.

Згідно з пунктом 7 Порядку №221, повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Відповідно до пункту 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Посилання у пункті 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 113-ІХ на нормативний припис - пункт 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, як на підставу для звільнення прокурора, містить інший зміст положень цієї статті, які визначають загальні підстави для звільнення прокурорів, визначені Законом №1697-VII.

Прокурор відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Отже, посилання на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII і посилання в пункті 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, на пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, які передбачають законодавче регулювання підстав і умов звільнення прокурорів, має місце ситуація, коли на врегулювання цих правовідносин претендують декілька правових норм, які відмінні за своїм змістом і містяться в різних законах.

Аналізуючи та порівнюючи співвідношення правових норм Закону №1697-VII і Закону № 113-ІХ, які визначають загальні підстави і умови, за яких можливе звільнення прокурорів, можна сказати, що вони не суперечать одна одній, кожна з них претендує на відповідне застосування для врегулювання певного аспекту правовідносин.

Існування Закону №1697-VII та Закону № 113-ІХ, які претендують на застосування до спірних правовідносин, були прийняті в різний час. Так, Закон №1697-VII, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, прийнятий 14 жовтня 2014 року (набрав чинності 15 липня 2015 року), а Закон №113-ІХ, положення якого передбачають реалізацію першочергових заходів із реформи органів прокуратури, прийнятий 19 вересня 2019 року (набрав чинності 25 вересня 2019 року, крім окремих його приписів, що не мають значення для цієї справи). Тобто, Закон №113-ІХ який визначає способи і форми правового регулювання спірних правовідносин, набрав чинності у часі пізніше.

Оскільки Закон №113-ІХ визначає першочергові заходи із реформи органів прокуратури, то він є спеціальним законом до спірних правовідносин. А тому пункт 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII, який визначає загальні підстави для звільнення, не є застосовним у розв`язанні спірних правовідносин щодо оскарження рішення атестаційної комісії, незгоди з результатами атестації та наказу про звільнення з посади прокурора за результатами такого рішення.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-рп(II)/2020, до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Враховуючи вищевикладене, до спірних правовідносин застосовним є пункт 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ, оскільки він передбачає процедуру атестації прокурорів і є спеціальним, прийнятий пізніше у часі, а отже, згідно з правилом конкуренції правових норм у часі має перевагу над загальним Законом №1697-VII.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі №200/5038/20-а, від 21 вересня 2021 року у справі №160/6204/20, від 29 вересня 2021 року у справі №440/2682/20 та від 06 жовтня 2021 року у справі №480/5544/20.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №160/5932/20, яке набрало законної сили 03.02.2021р., встановлено відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації, у зв`язку з чим рішення кадрової комісії №1 від 02.04.2020р. №157 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатом складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора» відносно ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що визнано судом правомірним.

Зазначене свідчить про те, що наказ Дніпропетровської обласної прокуратури від 17.02.2021р. №181к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 19 лютого 2021 року, виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо доводів позивача про протиправність та необґрунтованість наказу №181к від 17.02.2021 року внаслідок повторного звільнення з тих самих підстав, які були визнанні незаконними рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду та постановою Третього апеляційного адміністративного суду, суд зазначає про їх безпідставність з огляду на наступне.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №160/5932/20 в частині визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Дніпропетровської області № 403к від 30.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 14.05.2020, мотивовано тим, що на дату прийняття наказу про звільнення позивача з посади прокурора - 30.04.2020, наявність розпорядчих документів про реорганізацію, ліквідацію прокуратури Дніпропетровської області судом не встановлено, а також тим, що рішення про скорочення кількості прокурорів області, зокрема прокурорів відділу забезпечення обвинувачення в регіоні управління підтримання обвинувачення в суді прокуратури Дніпропетровської області, прийнято не було.

Тобто, судом надавалася оцінка нормативним підставам звільнення визначеним пунктом 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII, а не фактологічній підставі для звільнення, передбаченій підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ Закону № 113-IX, внаслідок чого відсутні обставини звільнення з тих самих підстав які були визнанні незаконними рішенням суду.

Решта доводів позивача не спростовують висновків суду по суті позовних вимог, оскільки стосуються питань порядку виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 у справі №160/5932/20 та відсутності обставин (ліквідація, реорганізація органу прокуратури та скорочення кількості прокурорів), з якими не пов`язане звільнення ОСОБА_1 на підставі спірного рішення.

Також, слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи, вищевикладене, суд приходить до висновку про дотримання відповідачем принципів прийняття рішень при реалізації повноважень владного суб`єкта, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог повністю.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки та порядку, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 18.10.2021 року.

Суддя Д.В. Сидоренко